Справа №150/1056/14-ц
Провадження по справі №2-з/150/2/15
УХВАЛА

24 лютого 2015 року Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участю секретаря - Бровко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся в.о. директора Вінницького регіонального управління Фонду ОСОБА_2 з заявою про забезпечення позову, обґрунтованою тим, що 16 червня 2014 року Чернівецьким районним судом розглянуто цивільну справу за позовом Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом та пені згідно кредитного договору №03/09 від 17 серпня 2009 року з винесенням заочного рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 27573 /двадцять сім тисяч пятсот сімдесят три/ гривні заборгованості за користування кредитом, 101568 /сто одну тисячу пятсот шістдесят вісім/ гривень97 копійок відсотків за користування кредитом та пені на день проведення розрахунку в розмірі 70833 /сімдесят тисяч вісімсот тридцять три/ гривні 50 копійок, всього на загальну суму 199975 /сто девяносто девять тисяч девятсот сімдесят пять/ гривень 47 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 1999 /одну тисячу девятсот девяносто девять/ гривень 75 копійок судового збору.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову ВРУДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом та пені згідно Кредитного договору №03/09 від 17.08.2009 року, 17.08.2009 року між Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03/09.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору від 17.08.2009 року предметом договору є надання ОСОБА_1 довгострокового пільгового кредиту в розмірі 256083 гривні на будівництво житла на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку використання у 2009 році коштів, передбачених у державному бюджеті для формування статутного капіталу Фонду з подальшим спрямуванням на виконання Державної програми забезпечення молоді житлом» від 08.04.2009 році, №324, Положення про порядок надання довгострокових пільгових кредитів на будівництво житла молодим сімям та одиноким молодим громадянам, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, у 2009 році за рахунок коштів статутного капіталу Фонду з відсотковою ставкою 14% річних, затвердженого рішенням правління Фонду від 10.08.2009 року (Протокол №20), строком повернення 112 кварталів, починаючи з дати укладення Кредитного договору.

ОСОБА_1 зобовязання як Позичальника, взяті на себе за Кредитним договором не виконуються, погашення кредиту і відсотків за користування кредитом не здійснюється, у звязку із чим виникла заборгованість перед Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Виконавчий лист по вище зазначеній цивільній справі, який було отримано Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в Чернівецькому районному сулі 15.08.2014 року, предявлено до виконання.

15.08.2014 року ДВС Чернівецького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження, в ході якого було встановлено, що боржник ОСОБА_1 ніде не працює, відсутні доходи, нерухоме майно за місцем проживання, на яке можливо би було звернути стягнення, відсутнє.

10.09.2014 року начальником відділу ДВС Чернівецького РУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема, на квартиру за адресою м. Жмеринка, вул. Доватора, буд. 4 а, кВ.1 Вінницької області.

На разі ВРУДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернувся до Чернівецького районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом та пені згідно Кредитного договору №03/09 від 17.08.2009 року встановлено, що у ОСОБА_1 перед позивачем виникла нова заборгованість за тим же кредитним договором, яка станом на 14.11.2014 року становить 57 954 /пятдесят сім тисяч девятсот пятдесят чотири/ гривні 74 коп. Тому, враховуючи, що відповідач попереднє рішення суду не виконала, позивач аби забезпечити виконання рішення суду за новим позовом прохає суд накласти арешт на майно відповідача, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Жмеринка, вул. Доватора, буд. 4 а, кВ.1 Вінницької області.

Згідно зі ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Таким чином, забезпечення позову є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення суду. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу) про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до змісту ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову.

Предметом спору по даній справі є повернення суми заборгованості в розмірі 57954,74 грн. Однак, щодо тверджень позивача, як на підставу про задоволення вимог про забезпечення позову, про наявність великої імовірності продажу квартири належної відповідачу, передання її в заставу та твчинення інших можливих юридичних дій, то суд розцінює дані твердження як припущення, що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а відтак останні не заслуговують на увагу.

Крім того, до заяви про забезпечення позову не додано жодних документів, підтверджуючих вартість належної на праві власності ОСОБА_1 квартири, а тому неможливо визначити спів розмірність виду забезпечення предмету позову із заявленими позивачем вимогами, зокрема в розмірі 57 954,74 грн.

Також, з оглянутих матеріалів цивільної справи за позовом ВРУДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом та пені згідно Кредитного договору №03/09 від 17.08.2009 року встановлено, що постановою начальника відділу ДВС Чернівецького РУЮ від 10.09.2014 року було накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказана постанова на разі в силі, а тому, вимоги ВРУДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про накладення арешту на вказану квартиру є безпідставними. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч.1 ст.60 ЦПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на вищенаведене, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими повязується необхідність вжиття заходів для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартирувідмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ СУПЕРСОН С.П.