Справа № 192/1081/15-ц
Провадження № 2/192/400/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2015 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участі секретаря судового засідання Сербіної Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Солонянська районна державна адміністрація (як орган опіки та піклування) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, з урахуванням уточнень від 19 жовтня 2015 року, звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання.

На обґрунтування позову посилається на те, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 1980 року належить житловий будинок №51 по вул.Кірова в с.Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, а в указаному будинку зареєстровані позивач та члени його сімї, а також відповідачі, які з моменту реєстрації і до теперішнього часу у вказаному помешканні не проживали та не проживають, а з 2012 року відповідач ОСОБА_4 припинила сімейно-шлюбні відносини з сином позивача ОСОБА_5 та зі своїми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 постійно проживає у іншому житлі по вул. Кірова, буд. 57 в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, тобто мають інше постійне місце проживання, проте в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають.

З посиланням на ч. 2 ст. 107 ЖК України позивач просить визнати відповідачку та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням у звязку з вибуттям на інше постійне місце проживання.

Позивач ОСОБА_1, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 18 листопада 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача - ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 12 травня 2015 року (а.с.7,8) в судовому засіданні 19 жовтня та 18 листопада 2015 року пояснила суду, що є дружиною позивача, а відповідач ОСОБА_4 є її колишньою невісткою, яка ніколи не проживала у їхньому з чоловіком будинку з моменту реєстрації в 2005 році. Відповідач була зареєстрована з підстави необхідності отримання грошових коштів у звязку з народженням дитини, проте фактично син позивача та відповідачка проживали ІНФОРМАЦІЯ_1, а зареєстрували відповідачку по вул.Кірова, буд. 51 тому що за цією адресою був зареєстрований син позивача. Позивач та представник позивача неодноразово просила відповідачку в 2015 році знятися з реєстрації, проте вона цього не зробила, натомість народила ще одну дитину, яку також зареєструвала в будинку позивача. Представник позивача посилається на те, що відповідач не проживає в будинку позивача, оскільки має інше місце проживання, витрати на утримання будинку не несе, а кількість зареєстрованих в будинку позбавляє власника можливості отримати субсидію.

Представник позивача адвокат ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02 липня 2015 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.41-43), в судовому засіданні 19 жовтня 2015 року та 02 листопада 2015 року позовні вимоги з урахуванням їх уточнень, підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні 19 жовтня та 18 листопада 2015 року не заперечувала того, що з часу своєї реєстрації по вул.Кірова, буд.51 в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області не проживала жодного дня, а весь цей час проживала в орендованій квартирі, а протягом останніх 7 років проживала ІНФОРМАЦІЯ_2, проте не бажає самостійно зніматися з реєстрації, оскільки вважає, що її донька ОСОБА_3, як онука позивача, має право на користування жилим приміщенням. Крім того, відповідач вважає що її малолітні діти не можуть бути позбавлені права користування жилим приміщенням, оскільки сама відповідач не має на праві власності будь-якого житла, на даний час проживає в будинку своєї матері, яка може вигнати її в будь-який час і тоді і вона, і діти залишаться на вулиці.

Представник третьої особи - Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.87), в судове засідання 18 листопада 2015 року не зявився, надав листа відповідно до якого просив здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с.91-92).

Представник третьої особи - Солонянська районна державна адміністрація (як орган опіки та піклування), який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.87зворот,93), в судове засідання 18 листопада 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив. Згідно наданої інформації від 02 листопада 2015 року просили суд врахувати положення чинного законодавства та прийняти рішення захистивши права та законні інтереси неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вимоги позовної заяви суперечать правам та інтересам дітей. Вважають, що позивачем не надано доказів забезпечення дітей на теперішній час житлом, а у разі надання таких доказів, орган опіки та піклування не буде заперечувати проти задоволення позовних вимог (а.с.89-90).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 18 листопада 2015 року пояснив суду, що є сусідом позивача приблизно з 1980-х років, а відповідач є колишньою невісткою позивача. Свідок пояснив, що ОСОБА_4 ніколи не проживала в будинку позивача, а з сином позивача з моменту укладання шлюбу проживала ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення відповідачка купила будинок і протягом останніх 3-4-х років проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з чоловіком, з яким перебуває у незареєстрованому шлюбі. Свідок пояснив суду, що йому відомо про те, що будинок, в якому проживає відповідачка з дітьми та чоловіком, знаходиться у відремонтованому стані, придатному для життя.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 18 листопада 2015 року пояснив суду, що є сусідом позивача приблизно з 1980-х років, а відповідачку знає як невістку ОСОБА_1 Свідку відомо, що будинок № 51 по вул. Кірова належить на праві власності позивачу, а відповідачка з 2005 року по 2012 рік проживала ІНФОРМАЦІЯ_4, а в будинку позивача ніколи не проживала. На даний час свідку відомо, що відповідачка разом зі своїми дітьми проживає ІНФОРМАЦІЯ_5 протягом останніх 3-х років.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 18 листопада 2015 року пояснила суду, що є співмешканкою сина позивача та їй відомо, що відповідачка з дітьми з 2012 року проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, а до того часу вона зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_5 проживала в м. Дніпропетровську, потім на вул. Базарній, буд.19 в с.Новопокровка, де зараз проживає свідок. В будинку № 51 по вул. Кірова відповідачка з дітьми ніколи не проживала.

Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10, ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 1980 року, зареєстрованому в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності належить житловий будинок № 47 (51) по вул. Кірова в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.9-10), а відповідно до рішення Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року нумерацію будинку було змінено з № 47 на № 51 (а.с.73).

Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2012 року шлюб між сином позивача та відповідачкою ОСОБА_4 був розірваний (а.с.16), у звязку з чим остання перестала бути членом сімї позивача.

Відповідно до довідки Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року по вул. Кірова, буд. 51 в с. Новопокровка, окрім позивача, його дружини та сина ОСОБА_11 зареєстровані також відповідачка ОСОБА_4, малолітня ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4, які не проживають за вказаною адресою (а.с.17).

Судом встановлено, що згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 03 липня 2015 року ОСОБА_12, малолітня ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 не проживають у вказаному будинку, проте зареєстровані за вказаною адресою, але в будинку відсутні їхні особисті речі, а фактично зазначені особи з 2012 року проживають без реєстрації по вул.Кірова, буд. 57 в с. Новопокровка (а.с.18), що не заперечувала в судовому засіданні і сама відповідач ОСОБА_4, яка підтвердила як факт реєстрації по вул. Кірова, буд. 51 її так і її дітей, а також підтвердила факт проживання дітей разом з нею по вул.Кірова, буд. 57 в с. Новопокоровка.

Також відповідачка в судовому засіданні не заперечувала того, що ніколи з моменту реєстрації в будинку позивача ні вона, ні її діти не проживали, оскільки вона з колишнім чоловіком з моменту реєстрації шлюбу проживала ІНФОРМАЦІЯ_7. Будь-яких особистих речей відповідачки чи її дітей в будинку позивача немає, а вона ніколи не намагалася користуватися жилим приміщенням позивача, оскільки мала інше постійне місце проживання.

Крім того, відповідачка в судовому засіданні 18 листопада 2015 року не заперечувала факту проживання разом зі своїми дітьми по вул. Кірова, буд. 57 в с. Новопокровка протягом останнього року, а до цього періоду не заперечувала, що проживала в будинку батьків свого теперішнього чоловіка та в будинку своєї матері.

Згідно ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача або членів його сімї до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, а якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня його вибуття.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім?ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами та характером роботи, у тому числі за кордоном протягом усього часу виконання цієї роботи.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Дослідженими в судовому засіданні доказами було достовірно встановлено, що відповідачка разом зі своїми дітьми відсутня за місцем реєстрації свого місця проживання протягом тривалого часу, жодного дня з моменту реєстрації не проживала в будинку, який належить на праві власності позивачу, мала інше постійне місце проживання. Також судом було встановлено, що на даний час як відповідачка так і її діти забезпеченні житлом, оскільки тривалий час проживають в ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтвердила та не заперечувала в судовому засіданні сама відповідачка.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово, а реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Таким чином, реєстрація місця проживання не є підставою для набуття права користування, оскільки є похідною від такого права.

Враховуючи те, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 не проживають в спірному житловому приміщенні з моменту реєстрації, тобто з 2005 року, а ОСОБА_4 не проживає в будинку позивача з моменту свого народження, а відповідачка разом з дітьми має інше постійне місце проживання, то суд вважає, що існують правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом.

На підставі викладеного, керуючись ст.107 Житлового кодексу України, ст.10,11,57,60,61,212,213,215 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Солонянська районна державна адміністрація (як орган опіки та піклування) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у належному на праві приватної власності ОСОБА_1 житловому будинку №51 по вул.Кірова в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області у звязку з вибуттям на інше постійне місце проживання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 23 листопада 2015 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина