Справа № 219/5074/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.10.2015 року м. Артемівськ
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря Азямової О.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Артемівська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка також діє як законний представник в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Артемівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
16 червня 2015 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулася з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка також діє як законний представник в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Артемівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1. Разом з позивачем в квартирі зареєстровані та проживали її родичі: ОСОБА_4 онука, та малолітні діти останньої: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, чоловік ОСОБА_4 Олег проживав в квартирі без реєстрації. В березні 2012 року онука з чоловіком та дітьми виїхали на постійне проживання до Криму, проте позивачу нині не відоме місце проживання відповідача та її дітей. Таким чином, відповідач разом з дітьми фактично не проживають в квартирі позивача більше 3 років, при цьому позивач змушена сплачувати за них комунальні послуги та нести матеріальні витрати, формальна реєстрація відповідача та її дітей заважає позивачу оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, зазначивши, що за її згодою у належній їй 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 була зареєстрована її онука ОСОБА_4 та її неповнолітні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Проте, останні ніколи не проживали за вказаною адресою, нині позивачу в ході телефонної розмови з відповідачем відомо, що вони перебувають у Криму, де діти відвідують дитячі навчальні заклади, збираються отримати громадянство Російської Федерації і повертатись до м. Артемівська не планують. При цьому, формальна реєстрація відповідача та її дітей ускладнюють позивачу можливість оформлення субсидії на сплату житлово-комунальних послуг.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зазначивши, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України на адресу за місцем її останньої реєстрації, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала.
Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Артемівської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітніх дітей, тобто визнання їх як осіб, які втратили право користування жилим приміщенням, оскільки позивачем не здійснені заходи з розшуку її малолітніх онук. Просила винести рішення суду, враховуючи думку Служби у справах дітей Артемівської міської ради та наявних документів в матеріалах справи.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з позивачем знайомі приблизно п'ятнадцять років, підтримують дружні відносини. З відповідачем ОСОБА_4 та її дітьми вона жодних стосунків не підтримує, бачила відповідача кілька разів, коли разом з позивачем проводжали її на вокзалі. З березня 2012 року відповідач та її діти не проживають в квартирі позивача, зі слів останньої їй відомо, що вони виїхали до Криму і планують проживати там.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з позивачем вони знайомі багато років, підтримують дружні відносини. Їй відомо, що ОСОБА_1 дозволила своїй онучці ОСОБА_4 та її дітям зареєструватися в її квартирі, проте, з 2012 року останні там не проживають, зі слів позивача свідку відомо, що відповідач з дітьми виїхала до Криму на постійне проживання.
Вислухавши свідків та дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власницею 1/3 частини квартири № 28, розташованої в будинку № 27 по вул. Ціолковського в місті Артемівську Донецької області на підставі договору дарування від 16 березня 1999 року (а.с. 6), вказаний факт підтверджується також копією технічного паспорту на квартиру (а.с. 7).
Відповідно до копії довідки від 27 травня 2015 року, виданої головою правління обєднання співвласників багатоквартирного будинку «КЭЦ-27», в квартирі № 28, розташованій в будинку № 27 по вул. Ціолковського в місті Артемівську Донецької області, зареєстрована позивач ОСОБА_1 та члени її сімї: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - онука позивача, та її малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).
Факт не проживання відповідача та її малолітніх дітей у вищевказаній квартирі з березня 2012 року по теперішній час підтверджується копією довідкою № 14 від 27 травня 2015 року, виданою головою правління обєднання співвласників багатоквартирного будинку «КЭЦ-27» (а.с. 9).
Добровільно відповідачі не бажають знятися з реєстрації, не несуть витрат по утриманню даної квартири.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищевикладені докази, суд приходить до переконання, що позивач довела свої вимоги в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 28, розташованою в будинку № 27 по вулиці Ціолковського у місті Артемівську Донецької області, і вони підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання стосовно визнання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою № 28, розташованою в будинку № 27 по вулиці Ціолковського у місті Артемівську Донецької області, суд приходить до висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.
Малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані в квартирі № 28, розташованій в будинку № 27 по вулиці Ціолковського у місті Артемівську Донецької області, яка належить позивачу, разом зі своєю матірю ОСОБА_4, яка станом на теперішній час залишається зареєстрованою за вказаною адресою.
Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сімї наймача або членів його сімї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.
У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Діти відповідача були зареєстровані в належній позивачу квартирі за її згоди.
Враховуючи наведені норми права, а також те, що малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є членом сім'ї позивача, не проживають за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину не проживання не можна визнати неповажною), вони не можуть бути визнані такими, що втратили право користування цим житлом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що Служба у справах дітей Артемівської міської ради заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітніх дітей, тобто визнання їх особами, які втратили право користування жилим приміщенням, то суд вважає необхідним залишити за малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
Керуючись Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», статтею 160 Сімейного кодексу України, статтею 156 Житлового кодексу України, статтею 405 Цивільного кодексу України,статтями 3, 10, 11, 34, 35, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка також діє як законний представник в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Артемівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3.
В задоволенні інших позовних вимог, в частині визнання малолітніх осіб ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 12 жовтня 2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти діб з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.С.Конопленко