Ухвала

іменем україни

8 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Висоцької В.С., Остапчука Д.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2012 року,

встановила:

У лютому 2010 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - Банк) звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 8 серпня

2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 142 851,87 доларів США зі сплатою відповідних відсотків, з кінцевим строком повернення до 7 серпня 2028 року. Виконання умов даного договору забезпечено договором поруки, укладеного того ж дня між Банком та ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_3 допустив порушення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості у сумі 1 381 851,12 грн, яку просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 грудня

2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

20 березня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що Банк не виконав умови договорів та не направив відповідачам повідомлення про дострокове погашення кредиту.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору.

Установлено, що 8 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 142 851,87 доларів США з кінцевим строком повернення до

7 серпня 2028 року на умовах сплати за користування кредитом 14,49 % річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитом 8 серпня

2008 року між Банком і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором Банк 5 лютого 2010 року пред'явив до боржника й поручителя позов відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 16 грудня 2009 року та склала 173 311 доларів США, що еквівалентно 1 381 851,12 грн.

У п. 4.2.4 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговій платіж у термін, визначений

п. 3.3.3 кредитного договору.

Зазначений пункт договору не містить жодних умов щодо направлення будь-яких вимог боржнику.

Право Банку на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в разі несплати чергового платежу передбачено положеннями ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

З розрахунку заборгованості, наданого Банком до позовної заяви, вбачається, що боржник несвоєчасно та не у повному обсязі здійснював погашення кредиту.

За таких обставин, суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_4, апеляційний суд посилався на п. 2.1 договору поруки, згідно з яким кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК Україн обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд у порушення вимог ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не врахував, що пред'явивши вимогу до боржника про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя, тобто право пред'явлення позову до поручителя починається від дати пред'явлення вимоги до позичальника.

За таких обставин, постановлена апеляційним судом ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку із чим, відповідно до

ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2012 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді:В.С. Висоцька

Д.О. Остапчук

О.В. Умнова І.М. Фаловська