№ апеляційного провадження: 22-ц/796/259/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кондратенко О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 8/2006/840-К/459-Н, укладений 22 вересня 2006 року між нею та ПАТ КБ «Надра». Вважає, що зазначений кредитний договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, так як він суперечить ст.ст.11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що при підписанні кредитного договору відповідачем були порушені законні права позивача, оскільки кредитний договір № СL - 004/381/2008, укладений між сторонами 8 жовтня 2008 року не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача. Зобов'язання передбачені договором, ставлять в нерівні умови сторони. Викладені в кредитному договорі положення щодо іноземної валюти договору та валюти виконання зобов'язання за договором є несправедливими, порушують її права та прямо суперечать нормам Цивільного законодавства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, який задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що рішення є необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що судом не повно були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, не досліджено докази по справі та не оцінені судом у їх сукупності та взаємозв'язку, не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

В судове засідання не з'явилися сторони, які у встановленому законом порядку були повідомлені про день та час розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, а тому, зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору кредиту, суд першої інстанції правильно виходив з того що оспорюваний договір був укладений з дотриманням діючого законодавства, судом не встановлено порушень з боку відповідача при укладенні кредитного договору вимог, зазначених в ст.203 ЦК України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, а також не допущено порушень законодавства, що регулює обіг національної та іноземної валюти України. Крім того, вимоги позивача є недоведеними.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, судом встановлено і підтверджується дослідженими в судовому засіданні і наявними в матеріалах справи доказами, що 22 вересня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/459-Н, згідно до умов якого, останній було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 26 600, 00 доларів США, в порядку і на умовах визначених цим договором, для проведення розрахунків по договору купівлі - продажу (придбання житлового будинку АДРЕСА_1), вона ж у свою чергу зобов'язалася своєчасно повернути отриманий кредит (кінцевий термін повернення кредиту 21 вересня 2026 року), сплатити відсотки за користування кредитом на підставі відсоткової ставки у розмірі 10 % річних і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором в повному обсязі у встановлений договором термін, а в разі порушення зобов'язання, крім сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, можливих штрафних санкцій у строк визначений договором, сплачує пеню /а.с.9-10/.

У забезпечення виконання грошових зобов'язань позивача за Кредитним договором, ОСОБА_4 згідно іпотечного договору № 459-Н від 22 вересня 2006 року, передала в іпотеку ПАТ КБ «Надра» житловий будинок зі спорудами та земельну ділянку на якій він розташований (АДРЕСА_1) /а.с.11-13/.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Кредитний договір між сторонами укладений в письмовий формі. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускаються у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в тій частині, що умови кредитного договору в частині вираження зобов'язання в іноземній валюті, виконання зобов'язання в іноземній валюті є несправедливими, так як всупереч добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення суду.

Умови кредитного договору щодо визначення валюти кредиту, зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливості зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Нормами цивільного кодексу України, зокрема ст.1050 та статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, а тому положення Кредитного договору щодо права банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за умови дотримання певного порядку, що встановлений в договорі, не суперечить вимогам законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи, що обов'язки сторін встановлені договором, який має обов'язкову силу для них, ОСОБА_4 є особою зобов'язаною, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що умови договору є несправедливими та такими, що посягають на свободу волевиявлення позичальника не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, які зроблені судом на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: