Провадження № 22-ц/783/295/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника третьої особи ПАТ "Концерн

"Хлібпром" - Піцикевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Концерн "Хлібпром", про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Концерн "Хлібпром", про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість рішення, яке ухвалено з грубим порушенням норм чинного законодавства України, і яким встановлено ряд хибних висновків. Вказує, що у відповідності до рішення виконкому Львівської міської ради від 16.03.2012 року № 167 надано дозвіл ПАТ "Концерн "Хлібопром" на розміщення рекламних конструкцій на стіні будинку АДРЕСА_1 терміном на 5 років. Проте фактично такі конструкції розміщено на стіні будинку АДРЕСА_2, які згідно реєстраційних даних, що містяться у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належить позивачу. Зазначає, що суд першої інстанції абсолютно не звертав увагу на порушення видачі дозволів зовнішньої реклами. Таким чином, на момент надання дозволу ПАТ "Концерн "Хлібопром", відповідачу було однозначно відомо про те, що рекламний засіб буде розміщуватися на стіні будинку АДРЕСА_2, а не на АДРЕСА_1, оскільки як вказано вище, фотокартка або комп'ютерний макет місця розташування рекламного засобу є обов'язковим додатком до заяви про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами. Також, апелянт, зазначає, що суд прийшов до хибного висновку про те, що будинок на АДРЕСА_2 ніколи не належав Львівському художньо-виробничому комбінату Спілки художників України, оскільки до моменту його демонтажу перебував у власності територіальної громади м. Львова і право власності на нього не могло бути зареєстровано за Національною Спілкою художників України. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.04.2013 року, постановленого у справі № 1304/9500/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення та фундаменту окремої будівлі пам'ятки історії культури підприємства громадської організації "Львівський художньо-виробничий комбінат" Львівської обласної організації Національної спілки художників України за адресою: АДРЕСА_2, № 143, укладений між Національною спілкою художників України (продавець) та ОСОБА_2 03 червня 2013 року.

Дане рішенням залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 року. Вказаним рішенням встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 24.07.2008 року у справі № 3/215, яке постановою Київського Апеляційного господарського суду від 01.10.2008 року та постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2009 року, залишене без змін, визнано недійсним наказ Фонду державного майна України № 1564 від 26.10.2010 року в частині виключення п. 1074 з Додатку до наказу Фонду державного майна України № 219 від 16.02.2010 року та визнано недійсним п. 2 наказу Фонду державного майна України № 1564 від 26.10.2010 року в частині чинності Свідоцтва про власність № П-693 від 26.02.2004 року, виданого Національній спілці художників України на Львівський художньо-виробничий комбінат Художнього фонду УРСР.

Враховуючи вищенаведене, будинок на площі Міцкевича, 9 у м. Львові не належав Львівському художньо-виробничому комбінату Спілки художників України, оскільки до моменту його демонтажу перебував у власності територіальної громади м. Львова і право власності на нього не могло бути зареєстровано за Національною спілкою художників України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 не є і ніколи не був власником чи користувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 і відповідно не міг в законному порядку отримати кадастровий номер земельної ділянки, який є обов'язковою умовою укладення договору, який передбачав набуття права власності на об'єкт нерухомого майна.

Рішенням суду, яке вступило в законну силу, скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на приміщення та фундамент окремої будівлі пам'ятки історії культури за адресою АДРЕСА_2, № 143.

Виходячи з наведеного, розміщення зовнішньої реклами ПАТ "Концерн "Хлібопром"-2 та конструкції ТзОВ "ЕОН" на приміщенні та фундаменті окремої будівлі пам'ятки історії культури за адресою АДРЕСА_2, № 143 не порушує право ОСОБА_2, оскільки таке в нього відсутнє, а відтак, позивач не вправі вимагати припинити дію, яка на його думку, таке порушує.

Покликання апелянта є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.