Справа № 145/902/15-ц Провадження № 22-ц/772/2759/2015Головуючий в суді першої інстанції Мазурчак А. Г.
Категорія 50Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Медяного В.М., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

встановила:

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, присуджених рішенням Тиврівського районного суду від 20.08.2008 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 650 грн. щомісячно починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі Тиврівського районного суду Від 20.08.2008 року повернуто з ДВС у Тиврівському районі для приєднання до справи після завершення його виконання.

Не погодившись із зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_3, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Позивачка ОСОБА_3 проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2008 року з відповідача на користь позивача присуджено стягнення аліменти в розмірі 300 грн. на утримання неповнолітнього сина.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Із змісту зазначеної норми вбачається, що для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї із обставин, визначених статтею 182 СК України.

Тому задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог частини 1 статті 192 СК України, враховуючи у системному зв'язку положення частини 2 статті 182 СК України, оскільки утримання неповнолітнього сина у його віці потребує від позивачки додаткових зусиль та матеріальних витрат, і визначений у 2008 році розмір аліментів в сумі 300 грн. з урахуванням зростання споживчих товарів і послуг, інфляції тощо, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб неповнолітньої дитини.

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2015 року» встановлений в розмірі 1286 грн., починаючи з 1 січня 2015 року та 1455 грн., починаючи з 1 вересня 2015 року.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дитиною прожиткового мінімуму.

Сама позивачка не в змозі забезпечити належні умови проживання й виховання дитини, її нормальний розвиток, так як незважаючи на те, що вона працює на умовах трудового договору, її середня заробітна плата не перевищує мінімальної (1218 грн.).

Відповідач же молодого віку, фізично здоровий, має можливість працювати й зі слів позивача працює неофіційно, без укладення трудового договору, був зареєстрований як безробітний і отримував допомогу лише в квітні-травні 2015 року, проте регулярно платить аліменти раніше визначеного розміру, заборгованості не має.

Не можуть бути підставою для скасування рішення й посилання відповідача на зміну його сімейного становища, оскільки на даний час на його утриманні знаходяться громадянка ОСОБА_5, з якою він перебуває у фактичних шлюбних стосунках, та її двоє дітей.

Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. За твердженням самого апелянта відомості про батька дітей ОСОБА_5 внесені до актових записів про їх народження за заявою матері, а відтак він не зобов'язаний їх утримувати на відміну від сина ОСОБА_4, батьком якого записаний.

Безпідставними є також доводи апелянта про те, що збільшення розміру стягуваних аліментів можливе шляхом проведення індексації, оскільки в матеріалах справи відсутні від ості про те, що така індексація фактично здійснювалась.

Позивач ОСОБА_3, скориставшись своїм правом, звернулась до суду із позовом про збільшення розміру аліментів на підставі ст. 182, 192 СК України.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Медяний В.М. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.