Справа № 369/6591/14 Головуючий у І інстанції Медвідь Н. О.
Провадження № 22-ц/780/1019/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 47 09.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Івановій І.В., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: головне управління юстиції Київської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання шлюбу недійсним,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним шлюбу, укладеного між його батьком ОСОБА_6 з відповідачем, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, батько позивача. Все своє майно померлий заповів позивачу. Оскільки батьки позивача розлучились, з 1984 року батько позивача був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Під час оформлення спадкової справи після смерті батька з'ясувалось, що із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина батька позивача ОСОБА_5, яка надала документ - свідоцтво про шлюб. Таким чином позивач дізнався, що його батько уклав 11 березня 2000 року шлюб з ОСОБА_8.

За життя батько позивача жодного разу не обмовився позивачу, що він уклав з вказаною особою шлюб. Вважає, що його батько ОСОБА_6 не ставив свій особистий підпис в актовому записі № 3 виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11.03.2000 і відповідно не надавав згоду на укладення шлюбу з ОСОБА_5, так як в цей час перебував за межами України, а саме в Ізраїлі.

Вважає, що шлюб був зареєстрований незаконно, оскільки був зареєстрований заочно, без батька позивача, який перебував у той час в Ізраїлі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянти просять рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В обґрунтуванні своїх вимог апелянти вказують на незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Твердять, що судом не було взято до уваги, що шлюб між відповідачем та батьком позивача був укладений у відсутності останнього, що виключає отримання згоди від його батька на укладення шлюбу у передбачений законом спосіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 з 1994 року проживав однією сім'єю з відповідачкою ОСОБА_8 в її будинку по АДРЕСА_2.12.03. 2000 між ОСОБА_6 та відповідачкою укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 3. Після одруження батько позивача та відповідач мали одне прізвище «ОСОБА_5», що підтверджується відомостями про осіб, які одружуються від 11.03.2000 . Батько позивача та відповідач разом після одруження виїхали до Ізраїлю, де проживали з 2000 до 2004 року. Проживали там в помешканні рідної сестри батька позивача ОСОБА_10 в одній кімнаті, спільно готували їжу тощо. Згодом батько позивача і відповідач переїхали проживати в іншу квартиру.

За допомогою послуги «Вестерн Юніон» відповідач з Ізраїлю направляла на ім'я позивача, який тоді проживав у Москві, грошові перекази № 08821142 від 29.04.2001 на суму 100 доларів США, № 10440386 від 17.06.2001 на суму 100 доларів США, № 10563567 від 08.07.2001 на суму 200 доларів США, № 10589471 від 13.08.2001 на суму 100 доларів США, № 15532104 від 20.12.2001 на суму 100 доларів США.

Повернувшись в Україну батько позивача та відповідач продовжили проживати однією сім'єю в будинку відповідача по АДРЕСА_2, свідченням чого є те, що 15 лютого 2006 року батько позивача ОСОБА_6 змінив своє прізвище на «ОСОБА_5», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, а 15 лютого 2006 року ОСОБА_11 змінила своє прізвище на «ОСОБА_5», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_2 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області.

У зв'язку із зміною прізвища батька позивача та відповідача на «ОСОБА_5» до відомостей про осіб, які одружуються, від 11.03.2000 посадовою особою відділу реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області було внесено відповідні зміни.

12.07.2007 ОСОБА_7 вчинив односторонній правочин - заповіт, посвідчений державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2223 - на ім'я своєї дружини ОСОБА_5.

06.10.2009 ОСОБА_7 вчинив інший заповіт, на ім'я ОСОБА_2, який посвідчений державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори ОСОБА_12, зареєстровано в реєстрі за № 1-1639.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Поховання батька позивача здійснила за власний рахунок його дружина ОСОБА_5, що підтверджується довідкою виконкому Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №966 від 03.09.2011р. та Актом обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_2, щодо достовірності інформації на предмет постійного проживання громадянина ОСОБА_7 за вказаною адресою, від 10.09.2011, затвердженого Гатненським сільським головою, а також показами свідків.

06.01.2011 позивач звернувся до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7, що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_13 і зареєстрованою в реєстрі за № 10.

25.07.2011 позивач звернувся з позовом до відповідача, третя особа головне управління юстиції у Київській області про визнання шлюбу недійсним, укладеного з його батьком 11.03.2000 з підстав передбачених ст.ст. 15-17, 45, 49 Кодексу законів про шлюб та сім'ю України. В процесі судового розгляду позивач змінив підставу позову і просив суд визнати шлюб недійсним (фіктивним), так як він був укладений без наміру створити сім'ю.

30.03.2012 Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2 було відмовлено в позові. Рішення залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.06.2012 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.10.2012 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який відкинув докази надані позивачем для обґрунтування своїх позовних вимог щодо доведення підстав відсутності згоди на укладання шлюбу та порушення порядку його укладання, при цьому дані висновки є вмотивованими та належним чим обґрунтованими.

З огляду на це, як при розгляді справи місцевим судом так і при перегляді рішення в апеляційному порядку, апелянт не довів в судовому засіданні тих обставин на які він посилаються, як на підставу своїх позовних вимог.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, правильно встановлено правові відносини сторін, дана належна правова оцінка доказам у справі, висновки місцевого суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, а колегія суддів дійшла висновку про необхідність апеляційну скаргу апелянта відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: