Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2186/15-ц
Провадження №: 2/332/848/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий суддя Шалпегіна О.Л.

при секретарі Чухрай М.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_6 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «СОЮЗ-ВВ», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТ ІНВЕСТ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФОНДОВА КОМПАНІЯ «ЕМІСІЯ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГЕНТСТВО ЦІННИХ ПАПЕРІВ «КРЕДО-ІНВЕСТ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РІФ-НР», про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «СОЮЗ-ВВ», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТ ІНВЕСТ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФОНДОВА КОМПАНІЯ «ЕМІСІЯ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГЕНТСТВО ЦІННИХ ПАПЕРІВ «КРЕДО- ІНВЕСТ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РІФ-НР», про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_6 зазначив, що він є учасником ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «СОЮЗ ВВ» (надалі ТОВ «НВФ «Союз-ВВ»), і володіє 50 % статутного капіталу товариства.

Генеральним директором ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» є ОСОБА_9, який 19 квітня 2013 року відчужив 740 700 простих іменних акцій ПАТ «Світлотехніка» загальною номінальною вартістю 296 280 грн. фізичній особі ОСОБА_7 Вважає вказаний правочин недійсним, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 98 ЦК України, рішення загальних зборів учасників товариства про відчуження майна товариства на суму, що становить пятдесят і більше відсотків майна товариства, приймається більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Вважає, що рішення про відчуження майна Товариства, в тому числі цінних паперів, а тим паче майна, що становить більше 50 % вартості всього майна товариства, могло бути прийнято виключно загальними зборами учасників товариства, які не проводилися, починаючи з 2009 року.

Також позивач послався на відсутність передбаченого статутом товариства рішення колегіального виконавчого органу про відчуження майна (акцій). Тому вважає, що генеральний директор ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» не був наділений належним обсягом повноважень відчужувати від імені товариства цінні папери, що становили більші 50 відсотків вартості майна товариства, а також не одноосібним виконавчим органом товариства, вчинений ним правочин є недійсним.

У подальшому ОСОБА_7 покупець за оспорюваним правочином, відчужив іншій особі частину належних йому цінних паперів. Ця особа, в свою чергу, також відчужила акції колу осіб, яке позивачеві відомо лише приблизно. За даними реєстру власників акцій емітента 333 810 акцій належить ОСОБА_4, тобто він є тією фізичною особою, якій ОСОБА_7 продав частину акцій. Незважаючи на те, що цей акціонер не був стороною оспорюваного правочину, його недобросовісність підтверджується вже тим фактом, що частину своїх акцій він у подальшому продав ОСОБА_8 - дружині генерального директора ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ».

Позивач зазначив, що неправомірні дії генерального директора ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» призвели до порушення прав учасника товариства, адже внаслідок вчинення цього незаконної правочину товариство втратило майже все майно, що йому належало. За недійсним правочином право власності не набувається. Внаслідок визнання правочину недійсним власником акцій стає ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ», а особи, які придбали акції від особи, яка не мала права їх відчужувати, не набувають права власності на акції, а є їх незаконними володільцями.

З наведених підстав позивач просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 19 квітня 2013 року № БВ 13/0419/2, укладений між ТОВ «Науково-виробнича фірма «СОЮЗ-ВВ» та ОСОБА_7;

застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу наступним чином: зобов'язати ТОВ «Фондова компанія «Емісія» списати з рахунку в цінних паперах ОСОБА_7 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 15 649 штук, які обліковуються на його рахунку в цінних паперах; зобов'язати ТОВ «Фондова компанія «Емісія» зарахувати 15 649 штук простих іменних акцій ПАТ «Світлотехніка» на рахунок у цінних паперах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ»;

витребувати з чужого недобросовісного незаконного володіння ОСОБА_8 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 344 292 штуки;

зобов'язати ТОВ «Фондова компанія «Емісія» списати з_рахунку в цінних паперах ОСОБА_8 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 344292 штуки;

зобов'язати ТОВ «Фондова компанії «Емісія» зарахувати 344 292 штуки простих іменних акцій ПАТ «Світлотехніка» на рахунок у цінних паперах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ»;

витребувати з чужого недобросовісного незаконного володіння ОСОБА_4 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 333 810 штук;

зобов'язати ТОВ «Фондова компанія «Емісія» списати з рахунку в цінних паперах ОСОБА_4 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 333 810 штук;

зобов'язати ТОВ «Фондова компанія «Емісія» зарахувати 333 810 штук простих іменних акцій ПАТ «Світлотехніка» на рахунок у цінних паперах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ».

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, надав письмові пояснення в обґрунтування заявлених вимог, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову (а.с.15-17 т.2).

Представник відповідача ОСОБА_8 позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову (а.с.15-17, 138-142 т.2).

Відповідач ОСОБА_7 до судового засідання не зявився, про дату час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надавав письмові заперечення проти позову (а.с.18-20 т.2).

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову (а.с.21-23 т.2).

Представник третьої особи «ФОНДОВА КОМПАНІЯ «ЕМІСІЯ» у судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову (а.с.24 т.2).

Третя особа ТОВ АГЕНТСТВО ЦІННИХ ПАПЕРІВ «КРЕДО-ІНВЕСТ» представника до судового засідання не направило, про дату час і місце судового засідання було повідомлено належним чином, надіслало до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вказало, що рахунки у цінних паперах на імя ОСОБА_7, ОСОБА_8В, ОСОБА_4 та ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» у вказаній депозитарній установі не відкривались (а.с.184 т.1, а.с.130 т.2).

Третя особа ТОВ «РІФ-НР» представника до судового засідання не направило, про дату час і місце судового засідання було повідомлено належним чином, надіслало до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника вказаного товариства (а.с. 2 т.132).

Третя особа ТОВ «ГАРАНТ ІНВЕСТ» представника до судового засідання не направило, про дату час і місце судового засідання було повідомлено належним чином.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що протоколом № 1 від 02.03.1998 р. загальних зборів учасників ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» та розпорядженням виконкому Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя від 17.03.1998 № 314 затверджено Статут товариства (а.с.12-16. т.1).

Відповідно до Протоколу зборів учасників ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» № 1 від 27.07.2009 р. генеральним директором ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» обраний ОСОБА_9 (а.с.22 т.1).

Згідно з Установчим договором (а.с. 9-11 т.1) частки у статутному капіталі Товариства розподілені наступним чином: ОСОБА_6 - 14 062,5 грн., що дорівнює 5 часткам і становить 50 відсотків Статутного капіталу Товариства, ОСОБА_9 - 14 062,5 грн., що дорівнює 5 часткам і становить 50 відсотків Статутного капіталу Товариства.

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 19.04.2013 р. № БВ13/0419/2 ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» в особі директора ОСОБА_9 продало громадянину України ОСОБА_7, від імені якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕГІОНАЛЬНА ФОНДОВА КОМПАНІЯ», що діяло на підставі договору доручення від 19.04.2013 р. № БД13/0419/1 та довіреності від 19.04.2013 р., 740 700 штук простих іменних акцій ПАТ «Світлотехніка» () (а.с.23-24 т.1).

Підставою позову про недійсність вказаного правочину та витребування майна у вигляді акцій від чужого володіння позивачем зазначені обставини, що збори учасників ТОВ "НВФ "СОЮЗ-ВВ" не проводилися з 2009 року, а якщо вони проводилися, то є неповноважними у зв'язку з тим, що він як учасник Товариства, якому належить 50 відсотків статутного капіталу товариства, участі у таких зборах не приймав. Тому рішення про продаж належних товариству акцій ЗАТ "Світлотехніка" зборами учасників не приймалося. Рішення про відчуження акцій було прийнято генеральним директором одноособово, з перевищенням повноважень, наданих статутом товариства. За відсутності рішення зборів учасників про відчуження акцій відповідач не набув цивільних прав та обов'язків, що виникають з оспорюваного правочину - договору купівлі-продажу акцій, оскільки генеральний директор ТОВ "НВФ "СОЮЗ-ВВ" ОСОБА_9 при здійсненні дій щодо укладення спірного правочину діяв не у відповідності з повноваженнями, визначеними установчими документами та законом.

З позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів від 19.04.2013 р. № БВ13/0419/2, укладеного ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_7, ОСОБА_6 звертався до Господарського суду Запорізької області, ухвалою якого від 16.12.2013 р. по справі № 908/1676/13 провадження було припинено через те, що спір не підлягає розгляду в господарських судах України (а.с.89-91 т.2). Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.06.2015 р. по вказаній справі ухвала Господарського суду Запорізької області від 16.12.2013 р. залишена без змін (а.с.92-95 т.2).

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 215 ЦК України регламентовано підставу недійсності правочину - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Основною обставиною, яка позивачем покладена в обґрунтування заявлених вимог, є продаж посадовою особою ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» майна у вигляді акцій, вартість яких перевищує 50 % майна товариства, за відсутністю рішення вищого органу товариства.

Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому суд зауважує, що обсяг наданих сторонами доказів не дає можливості встановити, що відчужені за спірним договором від 19.04.2013 р. № БВ13/0419/2 акції складають більше 50 % майна ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ», оскільки такий факт не підтверджений належними та допустимими доказами. Зокрема, сума спірного договору складає 100 000 грн. при номінальній вартості відчужених акцій 296 280 грн. Відповідно до фінансового звіту ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» за 2013 р. (а.с.59 т.2) на початок 2013 р. валюта балансу склала 850 000 грн. Посилання представника позивача на помилкові показники рядків балансу та облік вартості акцій мають субєктивний характер і не підтверджені проведеним аудитом та/або незалежною оцінкою вартості активів. Крім того, представником відповідача суду надана незасвідчена копія договору купівлі-продажу цінних паперів від 04.11.2013 р. (а.с.134-135 т.2), за яким особисто ОСОБА_6 відчужив власні акції ПАТ «Світлотехніка» іншій особі за ціною, вдвічі нижчою, ніж у спірному договорі від 19.04.2013 р. № БВ13/0419/2. Вказаний факт представником позивача не спростований. За таких обставин співвідношення вартості відчужених акцій до вартості майна ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» суд вважає недоведеним, а отже, недоведеним є і факт відчуження майна товариства, що перевищує 50 % його вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Оскільки сторонами навіть на час розгляду справи не доведене співвідношення вартості відчужених акцій до вартості майна ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ», суд вважає недоведеним і обізнаність набувача за договором ОСОБА_7 при укладенні спірного договору від 19.04.2013 р. про те, що вартість акцій може складати більше 50 % вартості майна товариства, а отже, що відчуження акцій може потребувати згоди вищого органу ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ». Отже, для набувача акцій за договором від 19.04.2013 р. № БВ13/0419/2 за приписами ч. 3 ст. 92 ЦК України обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили.

Стосовно повноважень виконавчого органу ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» на вчинення спірного правочину суд зазначає, що відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обовязки через свої органи, що діють у межах прав, наданих їм за законом або статутом (положенням).

Згідно із ч. 2 ст. 97 ЦК України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЦК загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

За приписом ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі із тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Згідно з ч. 2 ст. 98 ЦК України рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом. Суд зауважує, що остання фраза цієї норми посилається на інший порядок, який передбачений законодавством саме для господарських товариств, як особливого виду товариств, діяльність яких передбачена спеціальними нормами.

Зокрема, у ч. 4 ст. 145 ЦК України окреслюються питання, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю. Питання про прийняття рішення щодо відчуження майна господарського товариства в переліку немає, але в наведеній статті передбачений невичерпний перелік питань. Отже статутом господарського товариства може бути встановлено виключне право загальних зборів на прийняття такого рішення. Водночас, це не обмежує право загальних зборів в статуті передати ці повноваження іншому органу господарського товариства.

Така позиція підтверджується змістом ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», згідно з якою до компетенції загальних зборів належить: затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства. Виходячи з даної норми, загальні збори не укладають, а затверджують договори, укладені на суму, що перевищує вказану в статуті товариства, хоча й інше може бути передбачено у статуті товариства. Це підтверджується змістом п. 40 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», відповідно до якої «Судам необхідно враховувати, що в пункті і частини пятої статті 41 Закону про господарські товариства до компетенції загальних зборів віднесено затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства, а не їх укладення. У разі, якщо в установчих документах товариства право виконавчого органу товариства на укладення договору не обмежено, факт незатвердження договору після укладення не зумовлює його недійсності». Отже право виконавчого органу на укладення такого правочину, відповідно до позиції ВСУ, може бути передбачено в статуті.

Виходячи з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» установчі документи повинні містити відомості, зокрема про склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, повноваження органу господарського товариства на здійснення певних дій від імені господарського товариства мають бути передбачені в статуті. Загальні збори можуть прямо визначати у статуті право виконавчого органу укладати угоди від імені господарського товариства. Водночас, закріплення такого права в статуті за іншим органом господарського товариства не суперечить ч. 2 ст. 98 ЦК України, адже узгоджується із спеціальними положеннями законодавства щодо виключної компетенції господарських товариств.

Згідно з п. 4.7 статуту ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» генеральний директор Товариства має право, в тому числі, розпоряджатися майном Товариства в межах, встановлених Зборами Учасників Товариства, без доручення діяти від імені Товариства, здійснювати будь-які угоди та інші юридичні акти. Водночас, статутом ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» для генерального директора не передбачені обмеження щодо розпорядження майном товариства в залежності від його вартості.

Таким чином, враховуючи зміст статуту ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» та відповідно до ч. 4 ст. 145 ЦК України, ст.ст. 4, 41 Закону України «Про господарські товариства», виконавчий орган не був обмежений у розпорядженні майном товариства певною його вартістю.

Зі свого боку позивач не зазначив про те, що він як учасник товариства мав намір реалізувати своє право на участь в управлінні ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ», ініціював скликання загальних зборів, ставив питання щодо погодження чи не погодження укладених товариством правочинів, або обмеження повноважень виконавчого органу тощо.

З цих же підстав суд не приймає доводи позивача про вчинення спірного правочину особисто генеральним директором ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» за відсутністю рішення колегіального виконавчого органу, оскільки ОСОБА_9 відповідно до Протоколу зборів учасників ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» № 1 від 27.07.2009 р. обраний генеральним директором ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ», проте відомостей про формування колегіального виконавчого органу вказаного товариства суду не надано.

Отже, правові підстави визнавати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 19.04.2013 р. № БВ13/0419/2 з підстав, передбачених ч. 2 ст. 98 ЦК України, відсутні.

Крім наведеного суд зазначає, що за положеннями частин 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особамає право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Предмет заявленого позову, тобто заявлені у справі матеріально-правові вимоги, спрямовані на правовідносини, в яких позивач ОСОБА_6 не є безпосереднім учасником. Зокрема, позивач не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу цінних паперів від 19.04.2013 р. № БВ13/0419/2. В частині вимог про витребування відчуженого майна позивач просить зарахувати акції нарахунок у цінних паперах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ». Обґрунтовуючи предявлення позову в інтересах іншої особи, а саме ? ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ», яке є юридичною особою із самостійною цивільною дієздатністю, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України щодо права учасника товариства оспорити укладений товариством договір.

Щодо вказаного обґрунтування суд зазначає, що у п. 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 21.01.205 р. та від 01.07.2015 р. при розгляді господарських справ № 3-207гс14 та № 3-327гс15 (а.с.179-181 т.2), відповідно.

Отже, право учасника господарського товариства подавати позови в інтересах цього товариства повязане саме з наявністю корпоративного спору та порушенням корпоративних права такого учасника.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Проте, звертаючись до суду з позовом як учасник товариства в його інтересах, позивач не обґрунтував порушення своїх корпоративних прав, не визначив чим саме, коли та за яких обставин було порушено те чи інше власне корпоративне право, та у якому звязку з порушеними корпоративними правами учасника господарського товариства знаходяться заявлені вимоги щодо правовідносин, в яких позивач участі не брав. Жодних доказів порушення своїх корпоративних прав позивач не надав.

Вказані обставини відсутності ознак корпоративного спору за аналогічним в частині визнання недійсним правочину позовом ОСОБА_6 були встановлені вищезазначеною ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.12.2013 р. у справі № 908/1676/13.

Отже, заявлений учасником господарського товариства ОСОБА_6 цивільний позов у цій справі в інтересах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» не підлягає задоволенню, оскільки за відсутністю обґрунтованого та доведеного факту порушення корпоративних прав позивача, законом не передбачено право учасника господарського товариства на звернення до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва; за таких обстави учасник товариства не наділений суб'єктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, а тому позивач не належить до кола тих суб'єктів, які мають право оспорити зазначений договір. Тобто, за відсутності доведеного порушення корпоративних прав учасники господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших учасників господарського товариства й самого товариства поза відносинами представництва.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст. 30 ЦПК України). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є субєкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні однієї із сторін з метою захисту своїх субєктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.ст. 27,35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на відміну від сторін, обмежені в процесуальних правах, суд не вправі ухвалювати рішення щодо їх прав та обовязків.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги, що судове рішення постановлено не на користь позивача, витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «СОЮЗ-ВВ», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТ ІНВЕСТ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФОНДОВА КОМПАНІЯ «ЕМІСІЯ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГЕНТСТВО ЦІННИХ ПАПЕРІВ «КРЕДО-ІНВЕСТ», ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РІФ-НР», про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 24.11.2015 р. Повний текст рішення виготовлено 30.11.2015 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Л.Шалпегіна