У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_4 про визнання правовідносин за договором поруки припиненими,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати припиненими правовідносини за договором поруки від 11 липня 2008 року № SR-SME701/272/2008.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, 11 липня 2008 року між нею та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»; банк), в якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 11 липня 2008 року № CM-SME701/272/2008, укладено договір поруки.

Вказувала, що ОСОБА_4 порушила взяті на себе зобов'язання за вказаним вище кредитним договором, оскільки останній платіж за цим договором здійснено нею 11 січня 2013 року, а згідно з графіком платежів наступний черговий платіж повинен бути внесений 11 лютого 2013 року, однак такий сплачений не був.

Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати за договором кредиту розпочалась з 12 лютого 2013 року, проте упродовж шести місяців з моменту виникнення заборгованості ПАТ «ОТП Банк» жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки не здійснив, що є підставою для припинення поруки відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 11 липня 2008 року № SR-SME701/272/2008, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідачльністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 січня 2015 року скасовано.

У задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що порука ОСОБА_6 припинилась, оскільки порушення зобов'язань позичальника зі сплати за договором кредиту виникло з моменту невнесення ОСОБА_4 чергового платежу, а саме з 12 лютого 2013 року, проте протягом шестимісячного строку з моменту виникнення прострочення ПАТ «ОТП Банк» вимог до поручителя не пред'являло; при цьому суд врахував наявність договору факторингу від 02 липня 2013 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором, проте розглядаючи позов за участі представника ПАТ «ОТП Банк», виходив з того, що 02 липня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір комісії, за умовами якого комітент уповноважив комісіонера, зокрема, проводити претензійну роботу та представляти інтереси комітента в суді.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку про те, що заявляючи вимогу про визнання поруки припиненою, позивач не поставила питання про залучення в якості відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а суд першої інстанції, встановивши, що всі права вимоги банку за вказаним вище кредитним договором з 02 липня 2013 року належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна», розглянув справу по суті та вирішив питання про права та обов'язки останнього без залучення його до участі у справі.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CM-SME701/272/2008 (а. с. 5-10).

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № SR-SME701/272/2008 (а. с. 3-4).

02 липня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним вище кредитним договором з відповідними забезпеченнями (а. с. 127-152).

23 листопада 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення боргу в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за кредитним договором від 11 липня 2008 року № CM-SME701/272/2008 (а. с. 53, 54).

Звертаючись до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», позивачка посилалась на припинення поруки у зв'язку зі спливом шестимісячного строку з моменту прострочення боржником своїх зобов'язань (12 серпня 2013 року), протягом якого банк міг пред'явити вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання божникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст. 517 ЦК України).

Таким чином, між позивачем та кредитором - банком склалися правовідносини щодо забезпечення порукою кредитного зобов'язання, а уступка права вимоги, укладена між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не може бути підставою для висновку, що ці правовідносини розірвані, а відтак позивач мала всі підстави для пред'явлення позову до банку.

Непред'явлення позову до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про припинення поруки не є підставою для відмови у позові до кредитора, з яким такий договір укладався.

Виходячи із системного аналізу наведених норм матеріального закону, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не визначився із характером спірних правовідносин, не з'ясував усі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та не надав їм належної оцінки, з огляду на те, що у позивачки існували договірні відносини з первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк», а заборгованість по сплаті за договором кредиту розпочалась з 12 лютого 2013 року, тобто до укладення договору факторингу, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, а тому відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська