УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, третя особа - відділ Держземагенства у Голпристанському районі Херсонської області, про визнання державного акта недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів йому все майно, яке належало спадкодавцю на день смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилась спадщина на домоволодіння, яке складається з будинку та господарських будівель і споруд АДРЕСА_1, та належить йому на підставі заповіту спадкодавця. Нещодавно йому стало відомо, що колишня дружина ОСОБА_6 ще за життя заповідача отримала державний акт про право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не мала права на отримання вказаної земельної ділянки, позивач просив суд скасувати рішення Великокарадашинської сільської ради від 20 травня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державного акта про право власності на земельну ділянку ОСОБА_6; визнати недійсним державний акт про право власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовано рішення двадцять другої сесії У скликання Великокарадашинської сільської ради від 20 травня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку, виділену ОСОБА_4, площею 0,25 га, розташовану в АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_3 набув право власності на будинок в АДРЕСА_1 в порядку спадкування, тому спірним державним актом порушуються його права, оскільки відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок йому переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що під час виготовлення державного акта про право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача було допущено технічну помилку в адресі земельної ділянки, зазначене не є підставою для визнання спірного державного акта недійсним.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 за заповітом від 21 листопада 2013 року успадкував після смерті ОСОБА_6 все належне йому майно, а саме, житловий будинок в АДРЕСА_1, який належав на праві приватної власності ОСОБА_6

Рішенням двадцять другої сесії Великокарадашинської сільської ради V скликання від 20 травня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельні ділянки громадян згідно списку, серед яких зазначена ОСОБА_4, площа ділянки 0,25 га, що розташована в АДРЕСА_1.

Так, ОСОБА_3 звертаючись до суду із указаним позовом, указував на те, що він набув право власності на будинок в АДРЕСА_1 в порядку спадкування, відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок йому переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідач незаконно виготовила державний акт на належну йому земельну ділянку, чим порушила його права.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України необхідно виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс15).

Місцевий суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, дійшов висновку про те, що передача відповідачу земельної ділянки відбулась з порушенням вимог ст. 120 ЗК України.

Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 6 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20 листопада 2014 року, визнано факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 1995 року по 5 грудня 2001 року, та визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Місцевий суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, за наявності суперечливих даних щодо власника вищевказаного будинку, не витребував правовстановлюючих документів та не з'ясував чи позивач є власником будинку в цілому, чи він перебуває у спільній частковій власності у сторін. Від встановлення зазначених обставин залежить правильність вирішення зазначеного спору, оскільки згідно ст. 120 ЗК України сторони мають право на частину земельної ділянки відповідно до частки у праві власності на будинок. Відтак, висновок місцевого суду про те, що Великокарадашинська сільська рада безпідставно передала у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га є передчасним. Так, суд у порушення норм процесуального права не з'ясував чи такий розмір перевищує норму, на яку остання мала право за законом.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, фактично погодився з висновками місцевого суду про те, що позивач має право на спірну земельну ділянку в цілому, не взяв до уваги преюдиційне рішення суду про визнання за відповідачем права власності на частину об'єкта нерухомості, яке згідно зі ст. 124 Конституції України є обов'язковим для виконання; не надав оцінку тому, чим має у разі переходу права власності на частину будинковолодіння відповідач право користування земельною ділянкою, на якій розташована належна їй частина цього будинковолодіння, та дійшов передчасного висновку про відсутність у відповідача права на користування спірною земельною ділянкою.

Так, апеляційний суд скасувавши рішення місцевого суду, та відмовивши в позові з тих підстав, що в державному акті про право власності на земельну ділянку, виданому на ім'я відповідача, допущено технічну помилку щодо адреси земельної ділянки, та відмовив з цих підстав. При цьому, апеляційний суд у рішення не зазначив, яким способом можливо виправити технічну помилку в спірному державному акті.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська