АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанській Н.К., Міцнея В.Ф.

при секретарі: Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представників АТ «Ощадбанк» - Дєдової Л.П., Мамонтової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим та зустрічним позовом ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим до відповідача до ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк», де третьою особою без самостійних вимог є ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час отримання кредиту ОСОБА_5, нею було підписано відповідний договір поруки №1788 від 12 травня 2008 року. Крім цього позивачка зазначає, що з середини 2011 року їй почали надходити листи незрозумілого характеру, тобто про її солідарну відповідальність по кредиту ОСОБА_5 Відповідно до ч.5 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України договір поруки спрямований на настання певних юридичних наслідків.

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/458/2015 р. Головуючий у І інстанції:Чебан В.М.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, а згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Позивачка зазначає в позовній заяві, що порука - це не окремий вид зобов'язань, а лише вид їх забезпечення. Крім цього, вважає, що на момент укладення договору поруки, вона була вже неплатоспроможною і не могла б виконати зобов'язання по кредитному договору, у разі припинення сплати боржником коштів по кредиту, вважає, що такий договір поруки є недійсним, оскільки він не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Позивачка зазначає, що у відповідності до ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок збільшується обсяг його відповідальності.

Під час дії кредитного договору № 997 від 12.05.2008 року до нього неодноразово укладалися додаткові угоди, на підставі яких було збільшено термін відновлювальної кредитної лінії на шість місяців. Жодна додаткова угода не була їй надана на ознайомлення та нею не узгоджена.

У відповідності до п.1.8 кредитної угоди за обслуговування кредиту щомісячно сплачується комісія у розмірі 0,3% від суми заборгованості по кредиту. Таким чином збільшення терміну кредитної лінії на шість місяців призвело до сплати додаткової комісії у розмірі близько 18 000 грн.

На підставі викладеного, просить визнати договір поруки № 1788 12.05.2008р. припиненим з 30 липня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України», судові витрати покласти на відповідача.

25 грудня 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк» звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_3, де третьою особою є ОСОБА_5

В своїй зустрічній позовній заяві банк посилається на те, що відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії №997 від 12 травня 2008 рої відповідач ОСОБА_5 отримав у філії - Чернівецькому обласному управлінні ВАТ «Ощадбанк» кредит в сумі 978 000 гривень на 120 місяців, з остаточним терміном погашення не пізніше 28.04.2018р. із відсотковою ставкою за користування кредитом розмірі 10% річних. Кредит надавався на споживчі потреби окремими частинами. Факт отримання ОСОБА_4 кредитних коштів в сумі 978000 грн., підтверджується заявою на видачу готівки, за його підписом як отримувача.

ОСОБА_3, як поручитель згідно договору поруки №1788 від 12.05.2008 року за зобов'язанням ОСОБА_5 по договору відновлювальної кредитної лінії №997 від 12 травня 2008 року відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Боржник не виконав взятих на себе зобов'язань, зокрема порушив вимоги п.3.3.1. та п. 1.5.1.3 договору відновлювальної кредитної лінії. Незважаючи на неодноразові повідомлення про необхідність сплата боргу позичальнику ОСОБА_5 та поручителям ОСОБА_8 та ОСОБА_3 відповідачі не розрахувалися.

Станом на 24.12.2013 року вся заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №997 від 12.05.2008 року являється простроченою і становить: 1 233 067,33 грн.

На розгляді Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться справа за позовом AT «Ощадбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_8 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №997 від 12.05.2008 року в сумі 1 080 956,19 грн., дана заборгованість датована станом на 25.02.2013р. А тому заборгованість, яку вони просять стягнути за зустрічним позовом нарахована за період з 25.02.2013 року по 24.12.2013 року і складає 152111,14 грн., з них сума відсотків становить 73 987,89 грн., комісія за обслуговування кредиту 2 235,60 грн., 75 887,65грн., яку просили стягнути з відповідачів по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано таким, що припинив свою дію з 30 липня 2010 року договір поруки №1788 від 12.05.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3. В задоволенні зустрічного позову АТ «Державний ощадний банк України» відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що незаконність та необґрунтованість рішення суду полягає в неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та порушенні судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд першої інстанції порушив вимоги про повний, всебічний та об'єктивний розгляд всіх обставин справи в їх сукупності, безпідставно надав перевагу висновку судово-економічній експертизі СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр судових експертиз» № 431 від 10.06.2014 р. та висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи Інституту судових експертиз та права в м. Львові № 161/14 від 10.12.2014 p., чим порушив принцип цивільного процесуального законодавства, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що твердження експерта щодо необізнаності та згоди поручителя з додатковими угодами якими внесені зміни до договору відновлюваної кредитної лінії № 997 від 12.05.2008 р. безпідставно покладено в обґрунтування рішення суду, оскільки перед судово-економічною експертизою не ставилося питання щодо ознайомлення та узгодження з поручителем додаткових угод про кредитування і таким чином робити будь-які висновки щодо цього експерт не мав права. А суд в свою чергу не мав права посилатися на такий висновок експерта. Таке посилання свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи, дає підстави для його скасування.

Також зазначає, що судовим експертом практично підтверджена сума, що підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь AT «Ощадбанк», розбіжність пояснюється різними способами проведення розрахунків, банком розрахунки проводилися у відповідності п. 1.7 договору відновлюваної кредитної лінії № 997 від 12.05.2008 р. Таким чином зазначена сума заборгованості 152 111,14 грн. відповідає умовам кредитного договору. Вважаємо, що судом не надано вищенаведеним обставинам відповідної оцінки.

Вказує, що при тих обставинах, що позичальником не відбулося виконання зобов'язань ні до реструктуризації, ні після неї, відбулося збільшення загальної суми заборгованості за кредитом за рахунок нарахування відсотків за користування кредитом, які нараховуються на залишок заборгованості, а не збільшення обсягу відповідальності. В договорі поруки не передбачено, що кредитор повинен повідомляти поручителя про зміни, які вносяться до кредитного договору. Отже, поручитель, підписавши договір поруки в редакції пункту 1 договору поруки № 1788 від 12.05.2008 p., таким чином заздалегідь погодився з будь-якими змінами, які можуть мати місце в майбутньому без додаткових повідомлень його про це. В даному випадку обсяг відповідальності поручителя фактично не змінювався в розумінні ч.1 ст. 559 ЦК України, тому підстав для визнання договору поруки припиненим у суду першої інстанції не було. Укладення будь-яких додаткових договорів до договору поруки не передбачено, а також у зв'язку з цим не передбачено повідомлення поручителя про проведення реструктуризації в межах строку кредитного договору.

Крім того зазначає, що проведення реструктуризації згідно з додатковою угодою № 4 від 30.07.2010 р. фактично призвело не до збільшення, а до зменшення відповідальності за договором відновлюваної кредитної лінії. При цьому відстрочка погашення тіла кредиту відбулася в межах строків дії кредитного договору, що не є ознакою збільшення обсягу відповідальності в розумінні ст. 559 ЦК України.

Таким чином, вважають, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що фактично не збільшився обсяг відповідальності поручителя, тому при таких обставинах суд допустив невідповідність висновків обставинам справи, у зв'язку з чим, дійшов до невірного висновку, що договір поруки припинив свою дію, а отже рішення Шевченківського суду від 02.02.2015 р. підлягає скасуванню. Просили скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове, яким в повному обсязі задовольнити їх позовні вимоги, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, та відмовляючи в задоволенні зустрічного позовом ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що банк без згоди поручителя, шляхом відстрочення платежу основної суми боргу та фінансових зобов'язань позичальника ОСОБА_5 на шість місяців, збільшив обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3 на 30 759,80 грн., і в порушення договору поруки не надіслав поручителю письмового одностороннього правочину. Також згідно додаткових угод №3 від 28.04.2010р. та №4 від 30.07.2010 року до договору відновлювальної кредитної лінії №997 від 12 травня 2008 року укладених між позичальником ОСОБА_5 та філією ВАТ «Ощадбанк» - Чернівецьким обласним управлінням AT «Ощадбанк», збільшився обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3 перед кредитором ПАТ «Ощадбанк», а отже відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука позивача за первісним позовом по договору поруки №1788 від 12.05.2008 року - є такою, що припинилась, тому в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк» відмовлено, так як задоволення первісного позову повністю виключає задоволення зустрічного позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії №997 від 12 травня 2008 року третя особа ОСОБА_5 отримав у філії ВАТ «Ощадбанк» - Чернівецькому обласному управлінні AT «Ощадбанк» кредит в сумі 978 000 гривень на 120 місяців, з остаточним терміном погашення не пізніше 28.04.2018р. із відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 10% річних.

12.05.2008р. був укладений договір поруки № 1788 між ОСОБА_3 філією ВАТ «Ощадбанк» - Чернівецьким обласним управлінням AT «Ощадбанк», згідно якого ОСОБА_3 поручилася за ОСОБА_5 по кредитному договору №997 від 12 травня 2008 року.

Відповідно до договору відновлювальної кредитне №997 від 12 травня 2008 року між ОСОБА_5 та філією ВАТ «Ощадба Чернівецьким обласним управлінням AT «Ощадбанк» було укладено додаткові угоди №1 від 12.05.2008р., №2 від 28.01.2009р., №3 від 28.04.2010р., №4 від 30.07.2010 р.з яких вбачається, що до п.1.5.1.3 договору відновлювальної кредитної лінії №997 від 12 травня 2008 року сторонами вносились зміни.

Відповідно до п.1 договору поруки - поручитель зобов'язується кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне вию боржником зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії №9 12.05.2008р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть укладені в майбутньому.

Згідно до п.4.4. договору поруки - порука припиняється у разі зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності.

Висновком судово-економічної експертизи СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» №431 від 10 червня 2014 року встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_5 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «Державний ощадний банк Україні відповідає умовам кредитного договору №997 від 12.05.2008 року. Крім того, експертом встановлено, що сума заборгованості згідно позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 152 111,14 грн. не відповідає умовам кредитного договору №997 від 12.05.2008 p., договору поруки №1788 від 12.05.2008 року. Встановлено, зміни до договору відновлювальної кредитної лінії №997 від 12.05.2008 року, відбувалися без відома та згоди поручителя, що призвело до суттєвих змін умов кредитного договору в частині графіку погашення та відповідно зобов'язань ОСОБА_3, як поручителя перед банком.

Дослідженням встановлено, що внаслідок відстрочення платежу основної суми боргу на 6 місяців фінансові зобов'язання позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_3, збільшились на 30 759,80 грн.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 cm. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Під змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти за собою негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги ОСОБА_3, та правомірно визнав таким, що припинив свою дію з 30 липня 2010 року, а саме з часу укладення позичальником ОСОБА_4 додаткової угоди, та відповідно збільшення її фінансових зобов'язань, договір поруки №1788 від 12.05.2008 року.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що поручитель заздалегідь погодилася з наступними додатковими угодами до договору відновлювальної кредитної лінії, оскільки пунктом 1 договору поруки №1788 від 12.05.2008 року передбачено, що поручитель погодилась з додатковими угодами, які передбачають збільшення обсягу відповідальності поручителя перед кредитором, крім цього, зазначене виключається пунктами 4.4. та 6.4. договору поруки №1788 від 12.05.2008 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, так як відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України договір поруки №1788 від 12.05.2008 року вважається припиненим, тому відсутні підстави для задоволення зустрічної позовної вимоги банку про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк», відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: