У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_6, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль Фулл», ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі по тексту - ПАТ «Енергобанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 07 жовтня 2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Магістраль Фулл» був укладений договір кредитної лінії із змінами та доповненнями, внесеними в зазначений договір згідно додаткового договору № 1 від 09 грудня 2010 року, додаткового договору № 2 від 14 січня 2011 року, додаткового договору № 3 від 01 березня 2011 року, додаткового договору № 4 від 01 березня 2011 року, згідно умов якого ПАТ «Енергобанк» відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в 3 500 000,00 доларів США на строк з 07 жовтня 2010 року по 07 лютого 2012 року на рефінансування заборгованості за кредитним договором № 26 від 16 грудня 2009 року, укладеним між ТОВ «Магістарль Фулл» та ВАТ «БГ Банк» та на поповнення обігових коштів.

З метою забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_6 28 жовтня 2010 року був укладений договір іпотеки із змінами та доповненнями, внесеними в зазначений договір від 14 січня 2011 року, та від 01 березня 2011 року, згідно умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку банку квартиру, розташовану АДРЕСА_1, загальною площею 122,1 кв. м, яка належить їй на праві приватної власності.

Оскільки боржник ТОВ «Магістраль Фулл» належним чином не виконував свої зобов'язання за договором кредитної лінії від 07 жовтня 2010 року, у зв'язку з чим, станом на 20 лютого 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 4 650 337,13 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара, встановленого НБУ становить 37 170 144,69 грн, позивач просив в порядку звернення стягнення на майно в рахунок часткового погашення боргу визнати за ним право власності на предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено. В порядку звернення стягнення на майно на підставі договору іпотеки, укладеного 28 жовтня 2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_6 із змінами і доповненнями, внесеними в зазначений договір згідно договору про внесення змін від 14 січня 2011 року, договору про внесення змін від 01 березня 2011 року, в рахунок часткового погашення боргу в сумі 4 385 000 гривень за Договором кредитної лінії №1010-02 від 07 жовтня 2010 року, укладеного між ПАТ «Енергобанк» і ТОВ «Магістраль Фулл», визнано за ПАТ «Енергобанк» право власності на предмет іпотеки, а саме: 4-х (чотирьох) кімнатну квартиру, площею 122,1 кв. м, вартістю 4 385 000 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року касаційна скарга ПАТ «Енергобанк» відхилена, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року залишено без змін.

12 вересня 2014 року ПАТ «Енергобанк» звернулося із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року у зв'язку із нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що під час апеляційного розгляду судом було долучено до справи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2012 року, яким встановлено, що квартира АДРЕСА_3, яка є предметом іпотеки, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Про наявність такого рішення ПАТ «Енергобанк» не було відомо до часу долучення копії цього рішення до даної справи при розгляді апеляційної скарги відповідачки. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути здійснено, оскільки частки співвласників не виділені. ПАТ «Енергобанк» оскаржило рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2012 року і рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2014 року воно було скасовано та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про визнання майна спільною сумісною власністю та договору дарування недійсним. При цьому Апеляційним судом Київської області було встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2014 року скасовано рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 30 березня 2012 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та зроблено висновок про те, що подання заяви ОСОБА_7 про встановлення факту, були спрямовані на уникнення ОСОБА_6 відповідальності за невиконання власних договірних зобов'язань. Вважаючи, що наведені нововиявлені обставини є істотними для вирішення справи, заявник просив рішення апеляційного суду скасувати, залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року заяву ПАТ «Енергобанк» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від12 червня 2014 року задоволено. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року скасовано, апеляційну скаргу ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_6 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву ПАТ «Енергобанк» про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Енергобанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що обставини зазначені в заяві ПАТ «Енергобанк» в розумінні п.3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України є нововиявленими, оскільки рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2012 року, яке стало підставою для ухвалення рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, було скасовано рішенням апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2014 року.

Крім того, апеляційним судом було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_6 та залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року. При цьому, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ПАТ «Енергобанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки належним чином не виконували, утворилась заборгованість в розмірі 37 170 144,69 грн, а тому відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», умов кредитного договору та договору іпотеки, ПАТ «Енергобанк» має право погасити заборгованість у першу чергу за рахунок забезпечення, а саме - шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Магістраль Фулл» був укладений договір кредитної лінії №1010-02 із змінами та доповненнями, внесеними в зазначений договір згідно додаткового договору № 1 від 09 грудня 2010 року, додаткового договору № 2 від 14 січня 2011 року, додаткового договору № 3 від 01 березня 2011 року, додаткового договору № 4 від 1 березня 2011 року.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 3 500 000 доларів США на строк з 07 жовтня 2010 року по 07 лютого 2012 року на рефінансування заборгованості за кредитним договором №2 6 від 16 грудня 2009 року, укладеним між боржником та ВАТ «БГ Банк» та на поповнення обігових коштів, а позичальник сплачує банку за користування кредитною лінією 13,5 % річних, а з 1 березня 2011 року відповідно зі змінами, внесеними згідно додаткового договору № 3 від 1 березня 2011 року до кредитного договору - 12% (п.3.1. кредитного договору).

Пунктами 3.4 та 5.2 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний забезпечити своєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, а остаточне погашення кредиту здійснити до 7 лютого 2012 року.

У п. 5.3 договору зазначено, що позичальник зобов'язався при порушенні термінів сплати відсотків або повернення кредиту сплатити пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між позивачем та ОСОБА_6 28 жовтня 2010 року був укладений договір іпотеки, із внесеними у подальшому змінами та доповненнями, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О., зареєстрований в реєстрі за № 2639 та в реєстрі заборон за № 2640, за умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку 4-х-кімнатну квартиру № 30, площею 122,1 кв. м по АДРЕСА_2 та складається з 4-х жилих кімнат, жила площа яких складає 78,10 кв. м, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садиховою Л.С. 26 червня 2008 року за реєстровим № 2233.

Свої зобов'язання за Договором кредитної лінії позичальник не виконував внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у розмірі 4 650 337,13 доларів США, що становило за курсом НБУ на час звернення із позовом до суду 37 170 144.69 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 3 499 544,51 доларів США; заборгованість по відсоткам - 731 787,56 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 28 319,85 дол. США; пеня за прострочення сплати відсотків - 262 417,90 доларів США; три проценти річних за прострочення сплати відсотків - 19 254,11 доларів США; три проценти річних за прострочення сплати кредиту - 109 013,21 доларів США.

Вимоги щодо повернення повної суми заборгованості та усунення порушень за Договором кредитної лінії, надіслані 22 січня 2013 року ТОВ «Магістраль Фулл» та ОСОБА_6,. залишені ними без відповіді, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Вказані положення зазначені і у п. п.4.1-4.4 Іпотечного договору від 28 жовтня 2010 року, укладеного між позивачем та іпотекодавцем. Із застереження, що міститься в Іпотечному договорі ( п.4.4.1) убачається, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В порушення зазначених вище вимог закону, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, не звернув уваги на те, що позивачем 10 грудня 2013 року були надані додаткові пояснення (т.1 а.с. 179), де він зазначив, що у зв'язку з набуттям ПАТ «Енергобанк» права власності на дві земельні ділянки, що належали ТОВ «Магістраль Фулл» та частково забезпечували виконання зобов'язань ТОВ «Магістраль Фулл» за договором кредитної лінії від 07 грудня 2010 року, розмір заборгованості зменшився на 11 343 500,00 грн та становить 25 826 614,69 грн, у зв'язку з чим суд неправильно визначив загальний розмір заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 170 144,69 грн.

Крім того, суд першої інстанції, визначаючи вартість предмета іпотеки у розмірі 4 385 000,00 грн, виходив із Звіту про оцінку вартості майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Українська оціночна компанія" від 22 січня 2013 року станом на 14 грудня 2012 року, однак не врахував, що вартість предмета іпотеки була узгоджена сторона в іпотечному договорі та становить 6 520 000 грн (п. 1.3 іпотечного договору).

Також судом не було враховано положення ст. 37 Закону України "Про іпотеку", згідно якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Отже, суд першої інстанції в порушення зазначених вимог закону та умов іпотечного договору, не з'ясував дійсної вартості предмета іпотеки на момент звернення стягнення на майно.

Апеляційний суд на наведене та порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук