Справа № 308/4713/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Дроботя В.В., Власов С.О.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю представника ПАТ "Дельта Банк" - Гошовська К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника за дорученням ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Український промисловий банк", ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсним кредитного договору №107/Св - 05 від 14 липня 2005 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до TOB "Український промисловий банк" , ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсним кредитного договору № 107/Св-05 від 14 липня 2005 року. Мотивуючи позовні вимоги, вказує на те, що 14.07.2005 року між ним та ТОВ "Український промисловий банк" був укладений кредитний договір №107/Св-05, за умовами якого отримав кредит на придбання нерухомого майна, квартири у м. Києві у розмірі 120 000 доларів США, строком на 60 місяців. Оскільки він щомісячно погашав кредит в сумі більшій за встановлений в кредитному договорі розмір щомісячного платежу, залишок по кредиту станом на березень 2007 року становив 40 500 доларів США. З метою зменшення його обов'язкового щомісячного платежу 15.03.2007 між ним та банком було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 14.07.2005 року, яким зафіксовано суму кредиту на рівні 40500 доларів США. До моменту погашення заборгованості за кредитним договором він звернувся до банку з проханням видати йому ще один кредит, проте нового договору Банк з ним не уклав, а видачу нового кредиту оформив шляхом внесення змін до кредитного договору від 14.07.2005 року де суму кредиту збільшив з 40 500 доларів США до 120 000 доларів США.

Посилається на те, що укладений кредитний договір № 107/Св-05 від 14.07.2005 року суперечить чинному законодавству. Підставами для недійсності кредитного договору позивачем визначено:

укладення останнього в валюті в доларах США,відмінній від гривні України, що на думку позивача є порушенням норм ст. 99 Конституції України, приписів ст. 35 ЗУ "Про Національний банк України" та норм ст. 524 ЦК України;

використання іноземної валюти за спірним кредитним договором як засобу платежу, що, на думку позивача, суперечить вимогам законодавства, зокрема Правилам використання готівкової іноземної на території України, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 30.05.2007 року № 200 та вимогам встановлених ст.ст.3,13, п.п. "г" п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю";

відсутність у кредитному договорі обов'язкової умови щодо порядку зміни і припинення дії договору, що на думку позивача суперечить нормам ст.628 ЦК України та приписам ст.6 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг";

неправомірності вираження у кредитному договорі розміру плати за надання та управління кредитом в сумі 1200 доларів США з позичальника на користь банку, що на думку позивача, суперечить вимогам законодавства, зокрема п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженої Постановою НБУ від 10.05.2007 року № 168.

Вказує на те,що перелічені порушення свідчать, що кредитний договір суперечить іншим актам цивільного законодавства, тому має бути визнаний недійсним.

З посиланням на викладене, просить суд визнати недійсним кредитний договір № 107/Св-05 від 14.07.2005 року з підстав, передбачених ст. 203, ст. 215 ЦК України, вказуючи, що кредитний договір суперечить актам цивільного законодавства.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник за дорученням ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, якою просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ "Дельта Банк", дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанціїї, сторонами не оспорюються.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору - даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Позичальник Кредитний договір підписав. Дана дія ОСОБА_3 підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування банка, за якими надавався цей Кредит, зокрема, з умовою про те, в якій валюті він наданий. А також підтверджує те, що уважно ознайомився зі цього договору, всі умови цього договору зрозумів, повністю з ним згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобов'язується їх дотримуватись та виконувати.

Статтями 1048-1052, 1054 Цивільного кодексу України та ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що саме відноситься до істотних умов кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до вищевказаних нормативних актів України є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Всі ці істотні умови були включені в кредитний договір № 107/Св-05, який підписано банком та позичальником 14 липня 2005 року.

Укладаючи кредитний договір позивач ОСОБА_3 був ознайомлений з усіма істотними умовами договору: валюта кредиту, сума кредиту, термін кредитування, розмір щомісячних платежів за користування кредитними коштами, графік погашення кредиту, розмір штрафних санкцій, тощо. Позивач усвідомлював критерії взятих на себе зобов'язань та розміри відповідальності за їх невиконання, про що свідчить його підпис на кредитному договорі.

Згідно із пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про "судову практику розгляду цивільних справах про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Позивач при укладенні кредитного договору № 107/Св-05 від 14 липня 2005 року був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору та погодився на такі умови кредитування шляхом підписання кредитного договору. Кореспондуючи зазначені вимоги цивільного законодавства України до зазначеної ситуації вбачається, що при укладанні оспорюваного кредитного договору були в повній мірі дотриманні всі законодавчо встановлені вимоги щодо дійсності згаданих правочинів.

Крім того, слід зазначити, що підтвердженням дійсності укладеного кредитного договору та цілковитим погодженням з його умовами Позивачем/Позичальником є факт користування кредитними коштами з 14 липня 2005 року та, при цьому, здійснення сплати необхідних платежів на погашення заборгованості по такому договору, що, у своїй сукупності, свідчить про визнання своїми власними діями укладеного договору та прийняття на себе усіх його правових наслідків.

Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

На підтвердження викладених вище позицій, пленум Вищого спеціалізованого суду Україна з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" п. 10, 11 надав роз'яснення, а саме:

"Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від15 лютого 2011 року № 3024-УІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника за дорученням ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 02 грудня 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді