У х в а л а

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного Миколаївської області від 16 червня 2015 року, визнано поважними причини пропуску ОСОБА_5 строку позовної давності та поновлено їй цей строк; позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення касаційної інстанції та направлення справи на новий касаційний розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 267 та 625 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року, 22 січня 2014 року та постанови Вищого господарського суду України від 21 жовтня 2010 року, 10 серпня 2011 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивачці строку позовної давності та задовольняючи її позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, на підставі встановлених фактичних обставин (відповідно до статті 267 ЦК України) виходив з того, що ОСОБА_5 пропущено трирічний строк позовної давності з поважних причин, а тому порушені її права підлягають захисту з урахуванням положень статті 625 ЦК України.

Разом з тим надані заявником судові рішення не свідчать про подібність правовідносин зі справою, про перегляд рішень в якій подано заяву.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2010 року суд дійшов висновку, що періодичне перерахування грошових коштів за виконання робіт не є визнання додаткових нарахувань, на які строк позовної давності сплив.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2011 року суд дійшов висновку, що строк позовної давності для застосування статті 625 ЦК України понад три роки сплив, стягнувши передбачені зазначеною нормою права суми лише в межах 3-річного строку.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року та 22 січня 2014 року суд касаційної інстанції направляючи справи на новий розгляд виходив з того, що судами не встановлено причини пропуску строку позовної давності.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко