Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/5250/14-ц Головуючий у 1 інстанції Іжевська Н.Г.
Номер провадження 22-ц/778/5745/15 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, який в процесі розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 20 квітня 2010 року за заявою ОСОБА_3 банк уклав з нею з договір про надання банківських послуг, який складався із заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього договору відповідачка отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 30 травня 2014 року у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору за нею значиться кредитна заборгованість у розмірі 17 430 грн. 43 коп., яку, незважаючи на вимоги банку, вона не сплатила.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_3 кредитну заборгованість у розмірі 17 430 грн. 43 коп., з яких: 8 087 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом; 6 831 грн. 90 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 204 грн. 40 коп. - комісійна заборгованість; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 806 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09 вересня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк не спростував твердження відповідачки про те, що вона не надавала згоду на отримання кредитної картки за збільшеним кредитним лімітом, сум,зазначених позивачем, не отримувала. Крім того одночасно суд послався на те, що ОСОБА_3 останній платіж за договором здійснила у жовтні 2010 року, а банк, звернувся до суду з позовом у липні 2014 року, пропустивши трьохрічний строк позовної давності, про застосування якої заявила відповідачка.

Між тим згідно з п.11. постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши,що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини,суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав,якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі,зробленою до ухвалення ним рішення,крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для цього.

У порушення вимог ст.214 ЦПК України суд першої інстанції не визначився з тим,яка правова норма підлягає застосуванню у даному спорі,на підставі якої норми закону позивачу відмовлено у задоволенні позову, оскільки послався одночасно на недоведеність позовних вимог і пропуск позивачем позовної давності ,що є самостійними підставами для відмови у позові.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до вимог ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір,умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах,який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом п.1.1.1.45; 1.1.1.46 Умов і правил надання банківських послуг,затверджених наказом голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» 06.03.2010р.№СП-2010-256(далі- Умов і Правил) кредитний ліміт - розмір грошових коштів,наданих банком клієнту на строк, визначений в Договорі,на умовах платності і повернення.Кредитна карта- це платіжна карта з встановленим кредитним лімітом.

Згідно з п 2.1.1.2.1 Умов і Правил для надання послуг Банк видає клієнту карту,її вид визначений в Пам»ятці клієнта/довідці про умови кредитування і Заяві,підписанням яких клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, який складався із заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг ,Тарифів банку,Пам»ятки клієнта,про що зазначено особисто клієнтом ОСОБА_3 у заяві від 20.04.2010р. з її підписом. (а.с. 7-32), довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна»НОМЕР_1 по договору № SAMDN50OTC003054991(а.с.8).

Згідно зі змістом заяви клієнта від 20 квітня 2010 року та п. 2.1.1 Умов і правил надання банківських послуг строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонгується на новий строк за зверненням клієнта до банку (пп. 2.1.1.2.11. і 2.1.1.2.12).

Таким чином 20 квітня 2010 року між сторонами у справі був укладений договір приєднання,який встановив між ними кредитні правовідносини за договором кредиту(Кредитний ліміт) № SAMDN50OTC003054991(а.с.8).

За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачці на платіжну картку грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, сума якого у заяві визначена в 500 грн., зі сплатою 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно до вимог п.2.1.1.2.9 Умов і Правил клієнт може отримати додаткову карту на своє їм»я,а також надати доступ до картрахунку довіреним особам.

Із виписки про рух коштів за укладеним ОСОБА_3 договором вбачається, що основною карткою за цим договором є карта НОМЕР_1 (а.с. 8).Крім цієї карти на ім.»я відповідачки відкрита додаткова карта НОМЕР_2 за кредитним лімітом 8200гр.,про що пояснив представник позивача у судовому засіданні і що підтверджується наданою випискою з основної карти за кредитним лімітом 8200гр.(а.с.65),а також інформацією про карту НОМЕР_2,яка містить ідентифікаційні дані ОСОБА_3(а.с.64).

Згідно до вимог ч. 2,3 ст.205 ЦК України правочин,для якого законом не встановлена обв»язкова письмова форма,вважається вчиненим,якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.У випадках,встановлених договором або законом,воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За вимогами п.2.1.1.2.3 і п.2.1.1.2.4 Умов і Правил ,які є складовою кредитного договору, клієнт надає свою згоду на те,що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надає право банку у будь-який момент змінити(зменшити,збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямим і безумовним погодженням клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту,встановленого банком.

З наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки руху коштів за основною карткою НОМЕР_1 за вказаним вище договором вбачається, що відповідачці після надання кредиту в сумі 500гр. кредитний ліміт неодноразово підвищувався- 31.08.2010р- до 1000гр, 07.09.2010р.-5200гр., 06.11.2010р.- 6200гр.,06.01.2011р.- 8200гр. (а.с.67-70). Цими коштами вона користувалася регулярно, отримавши фактично гроші через банкомати в сумі 13486гр.(а.с.145-151) та сплачуючи вартість придбаних товарів в магазинах і здійснюючи поступове погашення боргу.

Таким чином із здобутих у справі доказів вбачається,що відповідачкою ОСОБА_3 була прийнята пропозиція позивача щодо визначення банком в любий момент розміру кредитного ліміту і зміни встановленого сторонами первісного розміру ліміту у 500гривень, і такі зміни у кредитному договорі узгоджуються з умовами укладеного договору(п. п.2.1.1.2.3 і п.2.1.1.2.4 Умов і Правил) і вимогами ч..2.3ст.205 ,ч.2 ст.642 ЦК України.

Протягом 2010-2012 років відповідачка сплачувала кредитну заборгованість- 25.10.2010р.,25.11.2010р,25.02.2011р.,06.05.2011р,25.05.2011р,01.07.2011р,29.08.2011р,29.09.2011р,,06.10.2011р, з погашенням простроченої і поточної заборгованості . Останній платіж нею здійснено 15 серпня 2012 року у сумі 200 грн. (а.с. 145-151), що відповідачка не спростувала, проте суд першої інстанції не взяв до уваги.

Згідно розрахунку заборгованості,здійсненого позивачем станом на 30.05.2014р. заборгованість відповідачки за кредитом становить 8087гр.92коп.,заборгованість за процентами-6831гр.90коп., заборгованість по комісії за користування кредитом-1204гр.40коп.,штраф- 500гр.(фіксована частина)+ 806гр.21коп.(процентна складова частина),який за умовами договору- п.2.1.1.7.6Умов та Правил визначається від суми позову на час звернення до суду.

Відповідачка ,заперечуючи проти наявності боргу, всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України, ст. 60 ЦПК України не надала суду про це доказів, свого розрахунку щодо кредитних зобов»язань і їх виконання, не довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень,пославшись на агресивну поведінку банку і надавши письмові матеріали щодо вимог банку і звернення до правоохоронних органів зі скаргами на дії позивача, що не спростовує самий факт наявності боргу відповідачки за кредитним договором у даній справі.

Таким чином із встановлених обставин справи і здобутих доказів вбачається,що відповідачка ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору не виконує своїх зобов»язань з погашення боргу, внаслідок чого з її вини виникла заборгованість в загальній сумі 17430гр.43коп.

Із матеріалів справи вбачається,що банк звернувся до суду з даним позовом 09 липня 2014р.

Згідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За вимогами ч.2ст.257 ЦК України до вимог про стягнення штрафу,пені застосовується позовна давність в один рік.

З урахуванням того,що протягом 2010-2012 років відповідачкою визнавався борг і здійснювалось його погашення, у тому числі 06.10.2011року погашення простроченої заборгованості, а останній платіж здійснений 15 серпня 2012року,судова колегія вважає ,що позивачем не пропущений строк позовної давності,передбачений законом і встановлений договором.

З огляду на зазначене судова колегія приходить до висновку про те,що позовні вимоги банку підлягають задоволенню і з відповідачки на користь позивача належить стягнути борг за укладеним кредитним договором в загальній сумі 17430гр.43коп., а також на підставі вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у справі.

Суд першої інстанції,не надавши належної оцінки доказам у справі, неправильно застосувавши матеріальний закон,дійшовши помилкових висновків про відмову у задоволенні позову,неправильно вирішив справу,на підставі чого рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову банку за наведеними вище підставами.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі: 243гр.60коп.-розгляд справи у суді 1-ї інстанції, 121гр.80коп-апеляційна інстанція, 170гр.52коп.-касаційна інстанція , а всього = 535гр.92коп.

Доводи представника відповідачки ОСОБА_3 у засіданні судової колегії на відсутність належно укладеного кредитного договору і доказів того,що його укладення відбулось на підставі Умов та Правил надання банківських послуг,тарифів,затверджених саме наказом голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.03.2010р. №СП-2010-256,які нею не підписані,сумнівність у достовірності картки №……3118 та інших складових договору, що свідчить на його думку про незаконність договору, а також про те,що відповідачкою не отриманий кредит в сумі 8200гр., на пропуск позивачем позовної давності за пред»явленими позовними вимогами, а також порушення позивачем норм Закону України «Про захист прав споживачів»,застосування нечесної підприємницької практики,агресивної форми підприємницької діяльності судова колегія вважає неспроможними,,виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На час укладення сторонами у справі кредитного договору від 20.04.2010року діяли лише Умови та Правила надання банківських послуг,тарифів,затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.03.2010р. №СП-2010-256. Інші Умови і Правила на той час не діяли.

За змістом ст. ст. 203, 1054 ЦК України саме відповідач має спростувати факт укладення договору та надати належні та допустимі докази щодо своїх заперечень проти позовних вимог.

У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин щодо укладення кредитного договору 20.04.2010р.відповідачка не оспорює,з вимогами про визнання його недійсним до суду не зверталась і його недійсність у визначеному законом порядку не встановлена.

Отже, до моменту встановлення недійсності кредитного договору діє презумпція правомірності правочину. Крім того, відповідачка визнавала і виконувала умови договору.Відповідно до розрахунку банку вона частково погасила заборгованість за кредитним договором і цей факт нею не спростовано.

Посилання представника відповідачки на не отримання нею коштів у борг в сумі 8200гр. спростовуються здобутими доказами,зокрема розрахунком,випискою за основною картою ОСОБА_3,завіреною належним чином і скріпленою круглою печаткою установи банку, ідентифікаційними даними відповідачки ,які містяться у виписці з рахунку, іншими матеріалами справи, а також самою заявою відповідачки про застосування позовної давності до вимог банку, оскільки за законом позовна давність застосовується у разі доведеності порушення права позивача,який звернувся до суду за захистом цього права з порушенням передбаченого законом строку без поважних причин.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року у даній справі скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 17430гр.43коп.(сімнадцять тисяч чотириста тридцять гривень)( 8087гр.92коп- заборгованість за кредитом , 6831гр.90коп.-заборгованість за процентами.,1204гр.40коп.-заборгованість за комісією.,500гр.-штраф(фіксована частина,806гр.21коп.-процентна складова), а також судові витрати в сумі 535гр.92коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: