Провадження № 2/161/4521/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 листопада 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 11.09.2015 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 20.11.2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 6000,00 грн. із зобов'язанням повернути кошти 10.12.2013р. На підтвердження вищевказаного ОСОБА_2 власноручно написав відповідну розписку від 20.11.2013р. Оскільки, грошові кошти, отримані в позику, ОСОБА_2 не повернув, ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав до суду з вимогою стягнути з боржника 6000,00 грн., з приводу чого, 18.04.2014р. Луцьким міськрайонним судом постановлено рішення (справа №161/4646/14-ц) про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів. Рішення суду останнім в добровільному порядку не виконано. З метою примусового виконання вказаного рішення суду, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.06.2014р. Станом на даний час, відповідач ОСОБА_2 є працевлаштованим, проте борг не сплатив. З огляду на вищевикладену поведінку боржника, він вирішив збільшити суму коштів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 ., а саме: стягнути з останнього, крім основної суми боргу (6000,00грн) три проценти річних та індекс інфляції (як передбачено ст.625 ЦК України), окрім того стягнути з ОСОБА_2 відсотки за користування позикою (як передбачено ст. 1048 ЦК України). Лист із вимогою добровільно сплатити вищевказані кошти був направлений ОСОБА_2 24.07.2015р., однак залишений останнім без задоволення.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 в його користь кошти в сумі 5435,02грн., що складається з трьох відсотків річних в сумі 306,25грн., втрати згідно індексу інфляції за час прострочення заборгованості в сумі 3258грн., відсотки за користування позикою за весь час, що складають 1600,77грн.

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.11.2013року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 6000,00 грн. із зобов'язанням повернути кошти 10.12.2013р. Факт отримання відповідачем у позивача зазначеної суми коштів підтверджується складеною 20.11.2013року, і власноручно підписаною відповідачем розпискою.

Судом встановлено, що останній не повернув позивачу кошти в добровільному порядку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, по справі № 161/4646/14-ц, постановлено: стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 кошти за договором позики в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судових витрат.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи вказане рішення суду відповідачем не виконано, відповідач ОСОБА_2 кошти позивачу ОСОБА_1 не повернув.

Ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує із змісту ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

Як встановлено судом, сума позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому не може вважатись безвідсотковою.

Згідно наданого позивачем і перевіреного судом уточненого розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем за невиконаним договором позики становить 5435,02грн., що включає в себе три відсотків річних в сумі 306,25грн. (основна сума боргу 6000 х 3% /365днів в році х 621 день прострочки), втрати згідно індексу інфляції за вказаний період в сумі 3258грн., відсотки за користування позикою, станом на 11.09.2015р. за весь час прострочення в сумі 1600,77грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, відповідач за порушення зобов'язання та вимог чинного законодавства повинен сплатити позивачу кошти в сумі 5435,02грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) .

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості в розмірі 5435,02грн. та понесені останнім судові витрати по справі в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 599, 625, 1048 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5435,02грн. (п'ять тисяч чотириста тридцять п'ять гривень 02 копійки), з них: три відсотків річних в сумі 306,25грн., втрати згідно індексу інфляції за час прострочення заборгованості в сумі 3258грн., відсотки за користування позикою за весь час - 1600,77грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) судових витрат по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта