АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1992/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22-ц/774/1562/К/15 Попов В.В.
Категорія - 46 ( І ) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Масловій К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Саксаганський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивачі ОСОБА_2., ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Саксаганський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1, дана квартира належить їм на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право приватної власності від 01.02.2001 року. Також вищевказаною квартирою на праві спільної сумісної власності володіє і відповідач по справі - ОСОБА_4, яка є донькою позивачів. Однак з 2011 року відповідач виїхала із спірної квартири на заробітки до Латинської Америки, де згодом одружилась, з того часу вона постійно проживає у Домініканській республіці. Враховуючи те, що сторони не можуть в добровільному порядку вирішити питання про зняття відповідача з реєстрації в спірній квартирі та враховуючи те, що остання не сплачує комунальні послуги, чим призводить до того, що позивачі змушені сплачувати нараховані суми за комунальні послуги у завищеному розмірі та не можуть оформити на себе субсидію, просили суд, визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2., ОСОБА_3. - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянтів, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні хибно вказав, що не можна вимагати зняття з реєстрації особи яка має право власності, оскільки позивачі у своєму позові про вказане не просили, а лише просили визнати ОСОБА_4, такою, що втратила право користування спірною квартирою, враховуючи її тривале не проживання за місцем реєстрації та несплату нею комунальних платежів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Статтею 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому у випадку задоволення позову відповідач буде обмежена у здійсненні права власності щодо спірної квартири, що заборонено законом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.02.2001 року спірна квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї ОСОБА_2, та відповідачу у справі ОСОБА_4 (а.с.6), тобто вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Як визначено у ст..41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст..155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що право власності на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст..ст.317,319 ЦК України).

Відповідно до ст..ст.355,368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох чи більше осіб без визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст..ст.369,383 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

З викладеного випливає, що правові підстави для визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою - відсутні, оскільки вона є співвласником спірного житла, а не його наймачем.

Посилання апелянтів на те, що відповідач не проживає в даній квартирі з 2011 року, комунальні послуги не оплачує, тому вважається такою, що втратила право користування нею, є такими що не грунтуються на законі та спростовуються вищевикладеним. Крім того з урахуванням вищезазначеного несплата ОСОБА_4 комунальних платежів не є підставою для задоволення позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд згідно зі ст. ст. 213-214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив фактичні обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 312,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: