Справа № 466/4368/13 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/155/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Мельничук О.Я., Монастирецького Д.І.,

секретар - Матяш C.І.,

з участю представника апелянта - Науменко І.В.,

позивачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ШипШина» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Приватного підприємства «ШипШина», третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємства «ШипШина» в користь ОСОБА_3 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) та в користь ОСОБА_4 4000, 00 грн. (чотири тисячі грн. 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Стягнуто з приватного підприємства «ШипШина» в користь ОСОБА_4 2000, 00 грн. (дві тисячі грн.. 00 коп.) витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржило ПП «ШипШина».

Апелянт мотивує апеляційну скаргу тим, що судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи. Також мало місце порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, крім того, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими не були доведеними.

Зазначає, що судом не враховано факт відсутності неправомірних дій з боку ПП «ШипШина» по відношенню до позивачів та третіх осіб. Також судом не взято до уваги той факт, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 01 квітня 2013 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Суд також не взяв до уваги факт отримання позивачами матеріального відшкодування за пошкоджений транспортний засіб від страхової компанії «Універсальна» та повну оплата рахунків за лікування.

Позивач ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 додаткову суму коштів у розмірі 6000 гривень, які й стали компенсацією моральної шкоди.

Мотивує апеляційну скаргу й тим, що суд не звернув увагу на відсутність фактів будь-яких звернень позивачів до відповідача щодо відшкодування моральної, матеріальної шкоди з моменту скоєння ДТП та моменту подання позову до суду.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Науменко І.В. в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, зПерелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення лише частково відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановлено, що 18 березня 2012 року о 12.30 год. третя особа по справі ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки «Ауді - А5», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по просп. В. Чорновола в м. Львові в районі будинку №103, порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме, виїхала на смугу руху мотоцикла марки «Хонда», р.н. НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_3, внаслідок чого відбулось зіткнення між вказаними транспортними засобами. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а водій мотоцикла ОСОБА_3 тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 232/2012 від 17 травня 2012 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 працювала на посаді заступника директора з адміністративних питань ПП «ШипШина», яку обіймає по даний час, а власником автомобіля марки «Хонда», яким вона керувала, відповідач по справі - ПП «ШипШина».

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2013 року ОСОБА_6, була визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2214 від 25 червня 2012 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику мотоцикла «Хонда» ОСОБА_4 становить 47 955,00 грн., яка в ході судового розгляду справи була їй відшкодована повністю страховою компанією «Універсальна».

Зазначені обставини підтверджуються зібраними у справі доказами та ніким в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій не оспорювались.

Також встановлено, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно була заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному.

Позивач ОСОБА_3 під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав великий больовий шок, тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки, масивну забійно-рвану рану правого колінного суглобу садно передньої поверхні лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 232/2012 від 17 травня 2012 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Після дорожньо-транспортної пригоди він 23 дні пролежав на стаціонарному лікуванні з тілесними ушкодженням середньої тяжкості, а після виписки - лікувався амбулаторно до 31 серпня 2012 року, що підтверджується медичними документами. Як вбачається з його пояснень, в даний час він відчуває ниючу біль в ділянці правого колінного суглоба і особливо різку біль при змінах погоди, не може довго знаходитись на ногах, бігати, займатись спортом, повноцінно їздити на мотоциклі тощо.

Позивач ОСОБА_4, мати потерпілого ОСОБА_3, дізнавшись про дорожньо-транспортну пригоду з участю її сина, також отримала великий психологічний стрес, оскільки синові було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вона переживала, щоб травма не призвела до каліцтва сина та переживає по даний час, так як травма постійно турбує сина. Після госпіталізації сина вони постійно змушена була перебувати біля нього, це вплинуло на її звичний уклад життя, доходи та інше.

Тому колегія суддів вважає, що з врахуванням зібраних у справі доказів та зазначених вище положень норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення і така шкода повинна бути відшкодована відповідачем ПП «ШипШина», як власником автомобіля марки «Ауді», р.н. НОМЕР_1.

При цьому вірно не взяв до уваги доводи представників відповідача і третьої особи про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися ОСОБА_6, яка була за кермом вищевказаного автомобіля, оскільки з урахуванням вимог ст. 799 ЦК України не можна вважати, що вона керувала ним на визначеній законом правовій підставі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в цій частині відсутні.

В той же час, задовольняючи позовну вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до якої, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах, передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що такі витрати підлягають стягненню є помилковими.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі в частині стягнення витрат на правову допомогу за недоведеності обставин, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального права, і тому рішення суду в цій частині необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

В решті ж рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209 ч .3, п.п.1,2 ч.1 ст.307, 308, п.4 ч.1 ст.ст.309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ШипШина» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Монастирецький Д.І.