Провадження 2/311/824/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Яблонській Я.Л.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

07.07.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Василівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 21.08.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» укладений кредитний договір № 500957358, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у Банку кредит в сумі 27089,50 грн. у строк з 21.08.2014 року до 22.08.2019 року. Відповідно до умов укладеного договору, позичальник ОСОБА_2 зобовязався в порядку та на умовах визначених Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі .строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. В порушення умов кредитного Договору, відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за Договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.04.2015 року має заборгованість за кредитним договором № 500957358 від 21.08.2014 року у загальному розмірі 32391,85 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом в сумі - 26490,21 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 1829,70 грн., заборгованості по комісії 3071,94 грн. штрафу 1000,00. До теперішнього часу у добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 наявну заборгованість за кредитним договором не погасив, тому ПАТ «Альфа-Банк» вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 500957358 від 21.08.2014 року в розмірі 32391,85 грн. та судові витрати в сумі 323,92 грн.

Представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, проте до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити у повному обсязі за підставами. викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 штрафу в розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що умовами кредитного договору не передбачено стягнення з позичальника штрафу. Також наголошує, що на обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем не зазначено які саме негативні наслідки поніс ПАТ «Альфа-Банк» через прострочення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним Договором. В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за відсотками та комісії просить зменшити, відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, розмір нарахованих штрафних санкцій, посилаючись на стан здоров»я відповідача ОСОБА_2 та стан здоров»я членів його родини - доньки ОСОБА_3, що потребує додаткових коштів для подальшого проведення їх лікування.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що 21.08.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» (далі-Банк) укладений кредитний договір № 500957358, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_2 отримав у Банку кредит в сумі 27089,50 грн., строком до 22.08.2019 року. з процентною ставкою за користування кредитом - 15,99% річних, що підтверджується копією кредитного договору № 500957358 від 21.08.2014 року та випискою по особовим рахункам, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.4-8,12).

Відповідно до умов кредитного договору № 500957358 від 21.08.2014 року, а саме пунктом 2.6. кредитного Договору передбачено, що порядок повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та інших платежів за цим Договором, здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та його невідємною частинною (а.с.7).

Відповідно до п.п.2.8.1 п.2.8 кредитного договору передбачена комісійна винагорода Банку: за управління кредитом в розмірі 1,89 % від суми кредиту (в період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом). Комісійна винагорода розраховується від суми кредиту та сплачується Позичальником щомісячно за кожний день користування кредитом відповідно до Графіку платежів, який є Додатком до цього договору та його невідємною частинною. Комісійна винагорода нараховується, починаючи з дня надання Кредиту або першого дня періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом, по дату остаточного повернення Позичальником кредиту.

Згідно п.4 умов кредитного договору, Позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій та/або інших платежів за Договором, сплата яких передбачена цим Договором (далі-прострочення платежу), сплатити Банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене Позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу.

При цьому, у випадку, якщо прострочення платежу триває пять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, Позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150,00 гривень за кожне допущене Позичальником прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим Договором, визначені сторонами у Розділі №2 цього Договору (а.с.4-7).

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов'язання за укладеним кредитним Договором № 500957358 від 21.08.2014 року, внаслідок чого станом на 22.04.2015 року у позичальника ОСОБА_2 виникла заборгованість за цим Договором.

Згідно наданого позивачем ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 500957358 від 21.08.2014 року, відповідач ОСОБА_2 станом на 22.04.2015 року має прострочену заборгованість за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 32391,85 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі - 26490,21 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 1829,70 грн., заборгованості по комісії 3071,94 грн. та штрафу в розмірі 1000,00 грн., що також піжтверджується випискою по особовим рахункам за період з 21.08.2014 року по 22.04.2015 року (а.с.11).

Даний розрахунок відповідачем ОСОБА_2 не оспорений.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 500957358 від 21.08.2014 року підтверджується також Випискою по особовим рахункам позичальника ОСОБА_2 за період з 21.08.2014 року по 22.04.2015 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.12).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

У відповідності до положень ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч.1 ст.624 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ст.551 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

У відповідності з ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до положень ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно вимог ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, в порушення умов кредитним договором №500957358 від 21.08.2014 року, а також ст.ст.509,526,1054ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним Договором не виконав, вимога ПАТ «Альфа-Банк» за № 39622-201-б/б від 27.04.2015 року про дострокове повернення кредиту, відповідачем проігнорована, до теперішнього часу наявна заборгованість за вищевказаним кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 у добровільному порядку не погашена, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх законих прав та охороняємих законом інтересів.

В порушення умов укладеного 21.08.2014 року кредитного Договору, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував та платежі, передбачені умовами кредитного договору №500957358 від 21.08.2014 року своєчасно не вносив та, відповідно до наданого позивачем ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості, складеного станом на 22.04.2015 року, у відповідача ОСОБА_2 утворилася заборгованість за кредитним договором №500957358 від 21.08.2014 року, в загальній сумі 32391,85 грн. (а.с.11-12).

Вказана сума заборгованості відповідачем ОСОБА_2 не оспорена, в ході судового розгляду справи зі сторони відповідача будь-яких доказів, які б спростували доводи позивача щодо загального розміру заборгованості за кредитним договором №500957358 від 21.08.2014 року в сумі 32391,85 грн., відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, суду не подано і в суді не доведено, нарахованої позивачем ПАТ «Альфа-Банк» суми заборгованості (комісії, штрафу) стороною відповідача не оспорено, власного розрахунку заборгованості відповідачем ОСОБА_2 суду не надано та в судовому засіданні представником відповідача не доведено.

Заперечення представника відповідача проти позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь Банку штрафу в розмірі 1000 грн., суд вважає безпідставними, оскільки безпосередньо пунктом 4 розділу № 1 Кредитного договору №500957358 від 21.08.2014 року передбачено покладення на позичальника ОСОБА_2 штрафу за кожне допущене ним прострочення платежу, а саме: у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій та/або інших платежів за Договором, позичальник ОСОБА_2 зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 50,00 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу, а у разі прострочення платежу у пять і більше календарних днів, додатково до вказаної суми штрафу, Позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150,00 гривень за кожне допущене прострочення платежу.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 у письмових поясненнях (а.с.37-43), підтриманих в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1, просить зменшити розмір заборгованості по відсоткам та комісії, посилаючись на положення ч.3 ст.551 ЦК України, враховуючи незадовільний стан здоров»я відповідача ОСОБА_2 та стан здоров»я його доньки ОСОБА_3 та потребу у понесенні додаткових витрат для проведення подальшого їх лікування.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (постанова Верховного Суду України, ухвалена по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року).

Відповідно до п.27 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу вимоги відповідача ОСОБА_2 щодо зменшення розміру заборгованості по відсоткам та розміру комісії з посиланням на положення ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки нараховані Банком комісія та відсотки є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу та крім того, нараховані Банком відсотки за користування кредитом та комісія безпосередньо неустойкою (штрафом, пенею) взагалі не являються у розумінні положень ч.3 ст.551 ЦК України, тому відповідно, не можуть бути зменшені судом за наявністю обставин, які мають істотне значення.

На підставі вищенаведеного та приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № 500957358 від 21.08.2014 року щодо своєчасного повернення кредиту, чим було порушено права позивача, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором та вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № № 500957358 від 21.08.2014 року в загальному розмірі 32391,85 грн, яка виникла станом на 22.04.2015 року та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 26490,21 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 1829,70 грн., заборгованості по комісії 3071,94 грн. та штрафу в розмірі 1000,00 грн., яка відповідачем ОСОБА_2М у добровільному порядку до теперішнього часу не погашена, тому підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку.

Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 323,92 грн. (а.с.3).

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 533, 549, 550, 551, 599, 610, 615, 616, 623, 651, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001 м.Київ вул.Десятинна, 4/6, МФО - 300346, код ЄДРПОУ - 23494714, поточний рахунок № 0004) заборгованість за кредитним договором № 500957358 від 21.08.2014 року в розмірі 32391 (тридцять дві тисячі триста девяносто одну) гривню 85 копійок, витрати по оплаті судового збору в сумі - 323 (триста двадцять три) гривні 92 копійки, а всього 32715 (тридцять дві тисячі сімсот п'ятнадцять) гривень 77 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4