АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди внаслідок залиття,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/414/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди внаслідок залиття задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 642 грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 625 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 642 грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 625 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 642 грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 625 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 642 грн. 50 коп., витрати по оплаті експертизи в розмірі 1 125 грн., моральну шкоду в розмірі 625 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 750 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 125 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1 285 грн. та моральну шкоду в розмірі 625 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1 285 грн. та моральну шкоду в розмірі 625 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1 285 грн. та моральну шкоду в розмірі 625 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 1 285 грн., витрати по оплаті експертизи в розмірі 1 125 грн., моральну шкоду в розмірі 625 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 750 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 125 грн. 44 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення не ґрунтуючись на жодних прямих доказах вини відповідачів по залиттю квартири, не встановив причину залиття квартири та безпідставно відмовив у проведені експертизи. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази моральної шкоди, завданої позивачам при залитті квартири.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 та особисто ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 заперечували проти апеляційної скарги, вважав, що спір вирішений правильно.

В судове засідання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2, ОСОБА_3,, ОСОБА_4, ОСОБА_5є власниками квартири АДРЕСА_1, в рівних долях по 1/4 частині вказаної квартири у кожного, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 травня 1996року (т.1, а.с.11).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2000 року ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_11 є власниками квартири АДРЕСА_2, при цьому, ОСОБА_1 є власником 1/4 частини, ОСОБА_6 є власником 1/2 частини, ОСОБА_11є власником 1/4 частини вказаної квартири (т.1 а.с.116).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11померла (т.2 а.с.89).

07 вересня 2012 року відбулось залиття квартири, що належить позивачам, про що комісією Житлово-експлуатаційної контори-319 у складі майстра технічної дільниці Пасічник Л.М., майстра ремонтної дільниці інженера ОСОБА_13, електрика ОСОБА_14 13 вересня 2012 року було складено відповідний акт.

Відповідно до вказаного акту у результаті залиття квартири були пошкоджені: коридор - підванна стеля з гіпсокартону намокла, тріснув гіпсокартон, лишилися плями розміром приблизно 2,4 кв. м., на стінах намокли шпалери та відклеїлися площею 6,2 кв. м., намокла електропроводка; туалет - відшарувалася підвісна стеля; кухня - на стінах лишилися рижі плями, намокла електропроводка та нижня частина кухонних меблів; кімната - намокла електропроводка, на стелі пляма розміром 0,15 кв. м. Намокли двері кухонні та в туалеті (не замикаються). Після залиття в квартирі АДРЕСА_1 пропала напруга в електропроводці. Усунення замикання було проведено електромонтером ЖЕК-319 (т.1, а.с. 14).

Відповідно до висновку № 0669 від 22 жовтня 2012 року, складеного експертом Стециком Ю.М., розмір матеріального збитку, нанесеного майну, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 внаслідок його залиття, що сталося 07 вересня 2012 року на час проведення дослідження може складати 4 307 грн. 86 коп. (т.1, а.с.38-52).

Також, відповідно до висновку № 0680 від 29 жовтня 2012 року, складеного експертом Вецем В.В., вартість матеріального збитку, завданого внаслідок залиття водою жилих приміщень в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на дату дослідження становить 10 280 грн. (т.1, а.с.16-37).

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушили перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 по 3 646 грн. 96 коп. матеріальної шкоди та по 1 250 грн. моральної шкоди, а ОСОБА_2 порушив перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь 3 646 грн. 96 коп. майнової шкоди, витрат на проведення експертних досліджень в розмірі 5 500 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 грн., а також 1 250 грн. моральної шкоди.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_18, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно п. п. 18, 35 «Правил користування приміщеннями будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники, наймачі та орендарі житлових приміщень повинні проводити за власні кошти ремонт квартири, своєчасно повідомляти власника будинку про виявленні несправності, які порушують нормальну експлуатацію цього будинку, забезпечувати збереження жилих приміщень квартири та при появі несправностей у квартирі вжити заходи щодо їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до акту, складеного комісією Житлово-експлуатаційної контори - 319 від 13 вересня 2012 року залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з квартири АДРЕСА_2. Причиною залиття з квартири 23 зі слів мешканців квартири АДРЕСА_1 є прорив гнучкої підводки ХВП на кухні (т.1, а.с.14).

Зазначені обставини також підтверджені показами допитаних судом першої інстанції свідків.

В свою чергу, відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження того, що залиття квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 сталося не з їхньої вини, ураховуючи положення ч. 2 ст. 1166 ЦК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року за клопотанням ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.1, а.с.153-154). Проте, 19 грудня 2013 року експертною установою справу було повернуто до суду без виконання у зв'язку з невиконанням попередньої оплати за проведення експертизи (т.1, а.с.199-200).

12 лютого 2014 року Деснянським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи, у зв'язку із заявленим клопотанням ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 про повторне призначення експертизи (т.1, а.с.255-256). 09 вересня 2014 року експертною установою справу знову було повернуто до суду без виконання у зв'язку з несплатою вартості проведення експертизи (т.2, а.с.24).

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України уразі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, дляз'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з вини відповідачів та стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 завдану ними шкоду пропорційно до належної їм частки у спільному майні.

При цьому, колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки, судом першої інстанції за клопотанням відповідачів вже призначалася судова будівельно-технічна експертиза та комплексна будівельно-технічна експертизи, проте, відповідачем не було оплачено вартість проведення вказаних експертиз, тобто проведення експертиз не було виконано з вини ОСОБА_1 Будь-яких процесуальних порушень, які б надали відповідачу право ставити питання про проведення експертизи в апеляційній інстанції, скаржником не наведено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірного призначення судом першої інстанції комплексної будівельно-технічної експертизи, що потягло за собою збільшення її вартості та унеможливило в подальшому проведення її оплати відповідачем, колегією суддів шляхом відтворення технічного запису судового засідання встановлено, що відповідач в суді першої інстанції заперечував не лише свою вину у залитті, але і розмір завданої шкоди, що і стало підставою для призначення комплексної експертизи, проти чого ОСОБА_1 не заперечував. Дана обставина була визнана ним в ході апеляційного розгляду.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 1250 грн. на кожного з позивачів на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ураховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачів у зв'язку з пошкодженням належного їм майна, а також вимоги розумності і справедливості.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко