У Х В А Л А

23 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сеніна Ю.Л.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено: визнано нежитлові приміщення (магазин промислових товарів), розташований за адресою: АДРЕСА_1, придбаний на підставі договору купівлі-продажу 29 вересня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі № 1107, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину спільного майна подружжя, а саме на нежитлове приміщення (магазин промислових товарів) площею 40, 1 кв. м, розташований в АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено: визнано нежитлові приміщення (магазин промислових товарів), розташований за адресою: АДРЕСА_1 придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі № 1107 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину спільного майна подружжя, а саме на нежитлове приміщення (магазин промислових товарів) площею 40, 1 кв. м, розташований в АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2015 року в незмінній частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду касаційної інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених частинами 1, 4 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, пункту 3 частини 1 статті 57, частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 3 червня 2015 року, ухвали Верховного Суду України від 20 серпня 2008 року, 30 червня 2011 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року.

ОСОБА_4 вказує на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в незмінній частині та рішення суду апеляційної інстанції погодився з висновками судів про те, що нежитлове приміщення (магазин промислових товарів), розташований за адресою: АДРЕСА_1, отримано в період шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, позивачці належить право на Ѕ частину цього майна.

Висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву не суперечить висновкам викладеним в постанові Верховного Суду України від 3 червня 2015 року, на яку посилається заявник як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року та ухвали Верховного Суду України від 20 серпня 2008 року, 30 червня 2011 року не можуть бути зразком неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

З постанови Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, на яку посилається заявник як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права вбачається, що купуючи під час шлюбу нерухоме майно як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності не за спільні кошти подружжя та вирішуючи питання про його передачу до статутного фонду іншого суб'єкта господарювання - приватного підприємства, засновником якого він є, ОСОБА_4 діяв виключно як власник цього майна й суб'єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін
В.М. Сімоненко