ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6151/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Палій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до кредитної спілки «Центр фінансових послуг» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02.11.2007 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № В-1/0250/07/33/10 (далі - договір), за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 50 000,00 грн. для ремонту квартири.

Позивач вважає, що даний кредитний договір укладений без додержання, в момент вчинення правочину, стороною вимог про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач зазначив, що відповідач порушив його права як споживача, а тому просив суд визнати недійсним кредитний договір В-1/0250/07/33/10 від 02.11.2007 р., укладений між ОСОБА_2 та кредитною спілкою «Центр фінансових послуг».

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з викладених підстав в позові та просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи містяться письмові заперечення (а.с. 28) у яких зазначено, що підстави, для визнання кредитного договору недійсним, відсутні, а доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, ще 13.05.2011 р. рішенням Третейського суду з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором та з умовами договору він був обізнаний ще в травні 2011 року та вважає, що позивач пропустив строк позовної давності. Окрім того, рекомендований графік платежів в договорі був розрахований у відповідності до умов договору та всіх наявних обставин на день підписання останнього, зміст договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (ст. 3 ЦПК України).

У судовому засіданні було встановлено, що 02.11.2007 р. між ОСОБА_2 та кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» було укладено кредитний договір № В-1/0250/07/33/10, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон), споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. N 15-рп/2011).

Судом було встановлено, що пунктом 1.2. кредитного договору було визначено напрямки використання кредиту, а саме: на ремонт квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.7. Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Судом не встановлено підстав недійсності правочину, укладеному між сторонами під час його вчинення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, суд дійшов до висновку, що в задоволенні вимог про визнання договору недійсним необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-218, 224, 294 ЦПК України; ст.ст. 203, 215, 530, 626, 627, 638, 1049 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 до кредитної спілки «Центр фінансових послуг» про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: