Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на те, що 14 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір № ОД- 20/02/2007/840-к/І, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7 598 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори поруки № ОД/20/02/2007/840-П/1-1 та № ОД/20/02/2007/840-П/1-2 відповідно. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань, станом на 21 січня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 11 188 доларів 13 центів США, що еквівалентно 89 426 грн 72 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 5 918 доларів 60 центів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3 187 доларів 16 центів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 1 322 доларів 57 центів США та штраф за порушення виконання умов договору - 759 доларів 80 центів США, яку ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2007 року № ОД-20/02/2007/840-К/1, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5 918 доларів 60 центів США, що еквівалентно 47 307 грн 37 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3 187 доларів 16 центів США, що еквівалентно 25 474 грн 97 коп., пені за прострочення сплати кредиту - 300 доларів США, що еквівалентно 2 397 грн, та штрафу за порушення виконання умов договору - 150 доларів США, що еквівалентно 1 198 грн 50 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2007 року № ОД-20/02/2007/840-К/1 у розмірі 11 188 доларів 13 центів США, що еквівалентно 89 426 грн 72 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 5 918 доларів 60 центів США. що еквівалентно 47 307 грн 37 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 187 доларів 16 центів США, що еквівалентно 25 474 грн 97 коп., пеня за прострочення сплати кредиту - 1 322 доларів 57 центів США, що еквівалентно 10 571 грн 30 коп., штраф за порушення виконання умов договору - 759 доларів 80 центів США, що еквівалентно 6 073 грн 08 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 335 ЦПК України касаційний суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. ст. 213-214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що 14 лютого 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір № ОД-20/02/2007/840-K, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7 598 доларів США на строк до 13 лютого 2012 року зі сплатою 13,49 % на рік за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання кредитного договору в той же день між ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори поруки № 20/02/2007/840-П/1-1 та № 20/02/2007/840-П/1-2 відповідно, згідно з умовами яких поручителі зобов'язалися перед банком відповідати як солідарні боржники за зобов'язаннями ОСОБА_3

Відповідно до п. п. 5.2 5.3 договорів поруки від 14 лютого 2007 року № 20/02/2007/840-П/1-1 та № 20/02/2007/840-П/1-2 договори вступають в силу з моменту їх належного оформлення сторонами та діють до належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором чи виконанням поручителями своїх зобов'язань, згідно з умовами цих договорів.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 21 січня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 11 188 доларів 13 центів США, що еквівалентно 89 426 грн 72 коп. за курсом Національного банку України станом на день розрахунку заборгованості, з яких: 5 918 доларів 60 центів США - заборгованість за кредитом, 3187 доларів 16 центів США - заборгованість за відсотками, 1 322 доларів 57 центів США - пеня та 759 доларів 80 центів США - штраф.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку. При цьому суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені, виходячи з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та засад справедливості. Відмовляючи в позові в частині вимог до поручителів, суд посилався на те, що банк пропустив встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення до поручителів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення заборгованості солідарно з боржника та поручителів, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до умов договорів поруки дія останніх закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором чи виконанням поручителями своїх зобов'язань. Оскільки зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд першої інстанції помилково вважав, що строк пред'явлення вимог до поручителів припинився. Також, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру неустойки, апеляційний суд вважав, що відсутні законні підстави для такого зменшення.

Із висновком суду апеляційної інстанції щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Положеннями зазначеної статті передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; та протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень зазначеної статті слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Крім того, умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 214, 303, 316 ЦПК України зазначені вимоги закону не врахував, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, та не звернув уваги, що з позовними вимогами до поручителів про стягнення кредитної заборгованості банк звернувся лише 25 березня 2013 року, тобто поза межами строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому висновок суду в указаній частині позову є помилковим.

Ураховуючи викладене, колегія судів приходить до висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду в частині відмови в позовних вимогах ПАТ «КБ «Надра» про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом в цій частині помилково.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав, визначених ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру пені, оскільки встановлено, що вона не перевищує розмір збитків, а інших обставин, які мають істотне значення та дають підстави для зменшення суми пені, ОСОБА_3 не наведено.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року скасувати в частині вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2007 року № ОД-20/02/2007/840-K, укладеним між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3, рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року в цій частині залишити в силі.

В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.О. Леванчук

І.К. Парінова