провадження № 2/760/5495/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача Маранди В. О., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації про встановлення нікчемності договору про передачу прав за іпотечним договором, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

03.07.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.06.2008 ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (відповідач-1) уклали кредитний договір №2706/0608/71-349.

За умовами кредитного договору банк надав відповідачу-1 кредитні кошти у сумі 146 800 дол. США, а відповідач-1 зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 17.06.2008 ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (відповідач-1) уклали іпотечний договір №2706/0608/71-349-Z-1.

Предметом іпотеки за іпотечним договором є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м.

28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого банк передав (відступив) фактору за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків.

Разом з тим, 28.11.2012 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) уклали договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт передав (відступив) фактору за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора.

Відповідач-1 порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 01.06.2015 складає:

143 943,12 дол. США (3 029 747,46 грн.) - заборгованість за кредитом;

99 921,82 дол. США (2 103 177,15 грн.) - заборгованість за процентами;

82 726,84 дол. США (1 741 253,32 грн.) - заборгованість за пенею за останніх 12 місяців.

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв.м, житловою площею 42,00 кв.м на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2706/0608/71-349 від 17 червня 2008 року, яка станом на 01 червня 2015 року складає 6 874 177,93 грн. шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності; виселити без надання іншого житла ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1; відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року.

ОСОБА_4 (відповідач-2) в своїх інтересах та і інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву, у якій просив встановити нікчемність договору від 28.11.2012 про передачу прав за іпотечним договором та визнати договір поруки № 2706/0608/71-349-Р-1 від 17.06.2008 припиненим.

Ухвалою суду від 15.09.2015 відмовлено у прийнятті зустрічного позову в частині визнання договору поруки припиненим та прийнято до спільного розгляду з первісним зустрічний позов в частині встановлення нікчемності правочину про передачу прав за іпотечним договором.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, набула право користування спірною квартирою у 2009 році. У зв'язку з цим, при укладенні договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 необхідна була згода органу опіки та піклування відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Враховуючи відсутність такого дозволу, зазначений правочин є нікчемним в силу частини першої статті 224 ЦК.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав і просив його задовольнити повністю, а проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник відповідача-2 просив задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову.

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заперечення проти первісного позову та просила відмовити у його задоволенні і розглянути справу за відсутності її представника.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

17.06.2008 ВАТ «Сведбанк»» та ОСОБА_3 (відповідач-1) уклали кредитний договір № 2706/0608/71-349, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу-1 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 146 800 дол. США на строк з 17.06.2008 по 17.06.2038 зі сплатою 11,9 % річних (а.с. 7-11).

Банк виконав свої зобов'язання в частині видачі кредиту, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с. 12).

З метою забезпечення виконання кредитного договору 17.06.2008 ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (відповідач-1) уклали іпотечний договір №2706/0608/71-349-Z-1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О. Л. (а.с. 13-14).

Відповідно до вищезазначеного іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв.м, житловою площею 42,00 кв.м, яка належить відповідачу-1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О. Л. (а.с. 15).

Як випливає з довідки форми № 3 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» від 07.04.2014 № 824, у вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачі та їхня неповнолітня донька (а.с. 16).

28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» (який є правонаступником ВАТ «Сведбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15, відповідно до умов якого банк передав (відступив) фактору за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків (а.с. 40-44).

Також, 28.11.2012 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) уклали договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт передав (відступив) фактору за кредитними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків (а.с. 47-58).

Крім того, 28.11.2012 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір про передачу прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О. В. (а.с. 59). За умовами цього договору новий іпотекодержатель ТОВ «Кредитні ініціативи» отримав право вимоги за іпотечними договорами, у тому числі і за іпотечним договором №№2706/0608/71-349-Z-1 від 17.06.2008 (а.с. 59-62).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 01.06.2015 у відповідача-1 виникла заборгованість за кредитним договором, яка складає:

143 943,12 дол. США (3 029 747,46 грн.) - заборгованість за кредитом;

99 921,82 дол. США (2 103 177,15 грн.) - заборгованість за процентами;

82 726,84 дол. США (1 741 253,32 грн.) - заборгованість за пенею за останніх 12 місяців.

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що первісний позов належить задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити з таких підстав.

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

Суд встановив факт укладення кредитного договору та факт отримання відповідачем-1 кредитних коштів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК).

Суд встановив, що позивач набув статус нового кредитора на підставі договору факторингу від 28.11.2012.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК «за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)».

На підтвердження оплати загальної суми прав вимоги позивач надав довідку № 447 від 02.10.2013, відповідно до якої ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк» у повному обсязі та в порядку, встановленому умовами договору факторингу № 15 від 28.11.2012, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с. 45).

Здійснення розрахунків в повному обсязі між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до договору факторингу від 28.11.2012 підтверджуються повідомленням ТОВ «ФК «Вектор Плюс» № 448 від 02.10.2013 (а.с. 46).

Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання».

Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».

Суд зазначає, що відповідач-1 порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 26).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача-2 правильність розрахунку заборгованості не оспорював.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» «іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом».

Частина перша статті 3 цього Закону передбачає, що однією з підстав виникнення іпотеки є договір.

Суд встановив факт укладення іпотечного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Предмет іпотечного договору відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Так, позивач обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду з реалізацією предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

При обранні такого способу реалізації предмета іпотеки відповідно до вимог частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» необхідно встановити початкову ціну предмета іпотеки.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у пункті 42 постанови № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що «суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

Позивач визначив початкову ціну предмета іпотеки саме таким чином, тому суд, враховуючи роз'яснення вищестоящого суду, вважає за можливе визначити початкову ціну предмета іпотеки в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» «одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення».

Частина перша статті 40 вищезазначеного Закону передбачає, що «звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом».

З аналізу статті 109 ЖК випливає, що виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, здійснюється без надання іншого постійного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у пункті 43 постанови № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що «згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення».

Таким чином, суд вважає вимоги позивача в частині виселення відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки, обґрунтованими.

При цьому, суд враховує роз'яснення, викладені у листі Верховного Суду України від 01.02.2015, з яких випливає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» у редакції від 22.09.2011 після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічне положення містить змінена згідно із Законом № 3795-VI частина третя статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Зі змісту зазначених норм випливає, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до частини першої статті 1 якого «протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку».

Суд встановив, що дія цього Закону поширюється на спірні правовідносини, а тому відповідно до вимог статті 217 ЦПК суд надає відстрочку виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів на час дії цього Закону.

З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову повністю.

Що стосується зустрічного позову, то він задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частина перша статті 224 ЦК передбачає, що «правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (статті 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Стаття 71 ЦК, до якої відсилає вищезазначена правова норма, передбачає, що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Договір про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012, нікчемність якого просить встановити позивач за зустрічним позовом, був укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Сторонами цього договору не є батьки неповнолітньої ОСОБА_5, тому відсутній обов'язок органів опіки і піклування здійснювати відповідний контроль.

Як випливає з довідки форми № 3 ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі, що є предметом іпотеки, з 07.04.2009 (а.с. 16), тобто після укладення іпотечного договору від 17.06.2008.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у своїй постанові № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування (пункт 44).

Крім того, суд зважає на те, що передаючи права за іпотечним договором сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 28.11.2012 у ТОВ «Кредитні ініціативи», існував чи існує обов'язок отримати дозвіл органу опіки і піклування при передачі прав за іпотечним договором.

Тому, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про неможливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідачів належить стягнути в рівних частинах на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 16, 224, 512, 514, 526, 527, 546, 549, 610, 612, 1054, 1077, 1078 ЦК, статтею 109 ЖК, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити повністю.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 14) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2706/0608/71-349 від 17 червня 2008 року, яка станом на 01 червня 2015 року складає 6 874 177,93 грн. (шість мільйонів вісімсот сімдесят чотири тисячі сто сімдесят сім гривень 93 копійки), з яких 3 029 747,46 грн. - заборгованість за кредитом; 2 103 177,15 грн. - заборгованість по процентам; 1 741 253,32 грн. - заборгованість по пені; шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Виселити без надання іншого житла ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 14) судовий збір у розмірі 3 654 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації про встановлення нікчемності договору про передачу прав за іпотечним договором - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко