Справа № 148/1855/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(ЗАОЧНЕ)

26 листопада 2015 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О. В.

за участю: секретаря Носулько К. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.04.2003 позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем.

Рішенням Тульчинського районного суду від 31.01.2005 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу). Відповідач сплачував аліменти не регулярно, а тому станом на 01.04.2015 утворилася заборгованість 11703,70 грн., крім того за розрахунком позивача відповідач повинен сплатити на її користь неустойку за період з 01.01.2006 по 01.04.2015 - 3441,54 грн.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у сумі 11703,70 грн., та неустойку у сумі 3441,54 грн.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи згідно наявного повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду не повідомив.

За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.07.2003, виданого виконавчим комітетом Суворовської сільської ради Тульчинського району, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, батьком якого записаний - ОСОБА_2 (а.с. 5).

Відповідно до довідки № 442 від 29.07.2015, виданої Ільківською сільською радою Вінницького району, ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_1 (а.с. 4).

На підставі виконавчого листа № 2-85 від 04.02.2005, ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Згідно довідки-розрахунку № 193 від 29.04.2015, виданої відділом Державної виконавчої служби Теофіпольського районного управління юстиції, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.04.2015 становить 11703,70 грн. (а.с. 8 - 9).

Крім того, згідно розрахунку пені за період з 2006 - 2015 роки, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 3441,54 грн. (а.с. 11 - 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 22 ПП ВСУ «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно правової позиції висловленої Верховним судом України у постанові від 11.09.2013 в справі № 6-81цс13, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Порядок стягнення заборгованості по сплаті аліментів встановлено ст. 194 СК України, та ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України, частиною 9 цієї ж статті визначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Таким чином, з аналізу норм ст. 194 СК України, випливає, що стягнення заборгованості по сплаті аліментів у судовому порядку можливо лише щодо аліментів, що сплачуються відповідно

до ст. 187 СК України, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Також, при відсутності спору про розмір заборгованості, заборгованість по сплаті аліментів стягується державним виконавцем відповідно до положень закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Аналогічної позиції притримується Верховний суд України в свої ухвалі у справі № 6-51298св10 від 08.06.2011, щодо стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення їх сплати.

На підставі статей 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дослідивши матеріли справи, вважає, що позов в частині стягнення неустойки по сплаті аліментів підлягає задоволенню, в решті позовних вимог необхідно відмовити, оскільки заборгованість по сплаті аліментів, які стягуються на підставі виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, не підлягає стягненню у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 121,80 грн., а також документально підтверджені витрати на правову допомогу - 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180, 194, 196 СК України, ст. 549 ЦК України, ст. 74 ЗУ Про виконавче провадження, ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 169, 209 -215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який проживає, за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, яка проживає, за адресою: АДРЕСА_2, неустойку за прострочення сплати аліментів - 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривня 54 копійки, судові витрати по сплаті судового збору 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок, витрати на правову допомогу - 500 (п'ятсот) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня отримання його копії шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, а відповідач може звернутись з письмовою заявою до Тульчинського районного суду Вінницької області про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: