У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права на іпотеку земельної ділянки, визнання іпотекодержателем нерухомого майна та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що в 2009 році акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» залишив без задоволення його вимогу про повернення йому депозиту в розмірі 2 555 961 грн 54 коп. та запропонував повернути депозит шляхом погашення його депозитними коштами кредиту боржника банку з наступним оформленням заборгованості між цим боржником і ним в якості нового кредитора. 20 жовтня 2009 року він сплатив отриманий в акціонерному банку «Банк регіонального розвитку» кредит ОСОБА_3 у розмірі 2 555 961 грн 54 коп., забезпечений договором іпотеки, предметом якого є земельна ділянка та житловий будинок по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 запропонувала змінений варіант повернення боргу позивачу, згідно якого вона відчужить предмет іпотеки ОСОБА_2, а остання буде здійснювати розрахунки не з продавцем, а з ним. 26 листопада 2009 року ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_2 зазначені земельну ділянку та житловий будинок. 17 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є вказані земельна ділянка та житловий будинок. Проте рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 липня 2012 року, зазначений договір іпотеки визнано недійсним. Посилаючись на те, що вказані судові рішення не впливають на факт існування іпотечного обтяження нерухомого майна ОСОБА_2, на наявність у нього прав на іпотеку та його статус іпотекодержателя цього майна, просив позов задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В обґрунтування вимог про визнання права на іпотеку та іпотекодержателем нерухомого майна, переданого в іпотеку за договором іпотеки, укладеним 25 грудня 2007 року між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_3, яке останньою було відчужене за договором купівлі-продажу ОСОБА_2, ОСОБА_1 посилався на те, що він виконав зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором, які забезпечувалися іпотекою, у зв'язку з чим до нього перейшли права кредитора.

Підстави заміни кредитора у зобов'язанні визначені ст. 512 ЦК України. Цією статтею, зокрема, передбачена можливість заміни кредитора іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Правила виконання обов'язку боржника іншою особою встановлені ст. 528 ЦК України.

Згідно із ч. 3 цієї статті до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення ст. ст. 512-519 цього Кодексу у випадку, коли така особа задовольняє вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втрати права на майно останнього внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно.

Перехід прав кредитора до іншої особи у випадку, коли така особа виконує обов'язок боржника, який покладений на неї самим боржником, цією нормою не передбачено.

Вказана норма (ст. 528 ЦК України) є спеціальною по відношенню до ст. 512 ЦК України, якою визначені загальні умови заміни кредитора у зобов'язанні.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 зазначали про те, що зобов'язання за кредитним договором останньої виконані першим за домовленістю між ними.

На обставини, встановлені ч. 3 ст. 528 ЦК України, за яких до нього, як до особи, яка виконала зобов'язання боржника без його згоди, могли перейти права кредитора позивач не вказував і на їх існування на підтвердження вимог не посилався.

З огляду на викладене, не встановлення обставин, передбачених ч. 3 ст. 528 ЦК України, за яких до особи, яка виконала зобов'язання боржника без його згоди, переходять права кредитора у зобов'язанні, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, який був предметом розгляду.

Зроблені в оскаржуваних рішеннях висновки відповідають обставинам справи і ґрунтуються на поданих сторонами доказах, оцінку яких судами проведено відповідно до положень ст. 212 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків і встановлених судами обставин не спростовують у зв'язку з чим підстави для її задоволення і скасування судових рішень відсутні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова