Справа № 195/46/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2015 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Скрипченко Д.М., при секретарі - Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1

про стягнення боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у справі, КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги з централізованого опалення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів.

КП «Теплоенерго» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1. Для обліку нарахувань відкритий особовий рахунок НОМЕР_1. Боржники повинні були сплачувати за надані послуги з централізованого опалення щомісячно в установлений договором або законом строк. Однак оплату послуг боржники не здійснювали, у зв"язку з чим станом на 01.03.2014 р. по особовому рахунку обліковується борг в сумі 20 679,29 грн. Заборгованість за період з квітня 2011 р. по лютий 2014 року складає 5 946, 26 грн., з яких сума основного боргу у розмірі 5 479,55 грн. 3 % річних у розмірі 343,43 грн., інфляційні збитки 123,28 грн.

Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність сплатити суму боргу, боржники відмовляються добровільно сплатити заборгованість, що негативно впливає на можливість придбання позивачем енергоресурсів, в першу чергу, природного газу, та оплату раніше спожитого природного газу для виробництва теплової енергії. На даний час КП «Теплоенерго» знаходиться в тяжких фінансових умовах, які склалися через хронічні неплатежі населення за вже надані послуги. Відключити боржників від системи централізованого опалення не виявляється можливим через технічні характеристики системи ЦО.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги , і прохала суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував та прохав суд відмовити позивачу в задоволенні позову, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Також відповідач просить суд, постановити справедливе рішення з урахуванням усіх обставин по справі.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши сторони, суд дійшов висновку, що у позові КП «Теплоенерго» слід відмовити, посилаючись на наступне.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 до лютого місяця 2014 року був власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З наданих пояснень відповідача слідує , що він жодного дня в цій квартирі не проживав, тобто, наданими послугами КП «Теплоенерго» з централізованого опалення він не користувався.

КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, предметом діяльності якого є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії населенню, підприємствам, організаціям, установам незалежно від форм власності, згідно укладених договорів та угод.

Відповідно до ЗУ "Житлово-комунальні послуги" відповідач надає фізичній особі - позивачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні теплової енергії за вказаною адресою. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами Житлового кодексу УРСР.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до вимог ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачання організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п.8 Постанови КМ України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» - послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

З вищенаведеного слідує, що між КП «Теплоенерго» та відповідачем відсутній договір про надання послуг із централізованого теплопостачання, яким передбачено порядок користування, оплата за спожиті послуги та ін.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 207 частини другої ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 208 ч.2 п.2 ЦК України правочини правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі , крім правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та /або/ державній реєстрації, а також правочинів , для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсності.

Згідно статті 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Не може суд прийняти до уваги наполягання представника позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Відповідно до ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього по обліку теплопостачання, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Таким чином обставини позовних вимог не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,7,15,60,212-215 ЦПК України, Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» ,ст.ст.267,509,525,526,634 ЦК України, ст.ст.67,68 ЖК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", суд -

В И Р І Ш И В :

у позові КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги з централізованого опалення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/Д. М. Скрипченко

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко