Справа № 450/2505/14-ц Провадження № 2/450/258/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р.Пустомитівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді -Кукси Д. А.
при секретарі -Козак К. В.

за участю представника Телішевського І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користуватися будинком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів , в якому просить суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1.

В обгрунтування своїх вимог позивачка покликаються на те, що відповідно до договору дарування від 17 березня 2011 р. відповідач ОСОБА_6. подарувала їй житловий будинок по АДРЕСА_1 Пустомитівського району (теперішня адреса згідно будинкової книги - АДРЕСА_1) та земельну ділянку площею 0,0580 га за цією ж адресою, на якій розташований даний будинок.

Даний будинок та земельна ділянка належали на праві спільної сумісної власності подружжю відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5, при укладенні договору відповідач ОСОБА_5 давав згоду на укладення.

На момент укладення договору дарування будинку та земельної ділянки, відповідач ОСОБА_5 був зареєстрований по місцю проживання в даному будинку по АДРЕСА_1, хоча не проживав в ньому і не проживає до цього часу.

Позивачка вказує, що право відповідача ОСОБА_5 на проживання в даному будинку припинилося з моменту переходу права власності на цей будинок до неї. Однак, до цього часу відповідач ОСОБА_5 не припинив своєї реєстрації місця проживання в належному їй особисто на праві власності житловому будинку по АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_5 не є членом її сім'ї, не має права проживати в належному їй будинку і вона не бажає, щоб він проживав в ньому чи претендував на проживання.

Такими протиправними діями відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як колишні власники, право власності яких на будинок припинилося, тобто, припинилося і їх право на користування будинком для проживання, порушують її право власності на цей будинок, протиправно обтяжуючи його незаконним правом відповідача ОСОБА_5 на проживання в цьому будинку у вигляді формальної реєстрації місця проживання, тобто, вчиняють їй перешкоди в повноцінному здісненні права користування та розпорядження її будинком.

На підставі наведеного позивачка просить суд захистити її майнові права, шляхом задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Телішевський І.Д. позовні вимоги підтримав та просить суд позов задоволити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_6 позов визнала повністю.

Проаналізувавши доводи сторін та матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки підставні та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 (теперішня адреса згідно будинкової книги - АДРЕСА_1).

Право власності на даний житловий будинок у позивачки ОСОБА_4 виникло на підставі договору дарування укладеного між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_6 посвідченого 17.03.2011 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 357, що стверджується витягом про державну реєстрації прав від 22.03.2011 року.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено та в ході судового розгляду справи не оспорювалось сторонами, що даний будинок належав на праві спільної сумісної власності подружжю відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5

На момент укладення договору дарування будинку та земельної ділянки, відповідач ОСОБА_5 був зареєстрований по місцю проживання в даному будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним записом у будинковій книзі.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 не перебувають у родинних відносинах із відповідачем, не є членом її сім'ї в розумінні ст. З СК України ч. 2 ст. 64 ЖК України.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України , що викладена в інформаційному листі від 01.07.2014р. щодо судової практика щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до висновків, що містяться в ухвалах ВСУ у справах: № 6-10723св08, № 6- 2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином, після відчуження відповідачкою ОСОБА_6 житлового будинку по АДРЕСА_1 та набуття права власності на нього позивачкою ОСОБА_4, відповідачі втратили право на користування ним, а тому враховуючи відсутність волі власника реєстрація відповідача ОСОБА_5 за даною адресою є протиправно.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь- яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника.

За вказаних обставин та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_5 втратив право на користування спірним житловим будинком, подальша реєстрація місця проживання відповідача за даною адресою, порушує майнові права позивачки та створює їй перешкоди у володінні, користуванні та розпоряджанні належним їй житловим будинком, з метою захисту майнових прав позивачки, відповідача ОСОБА_5 слід визнати таким, що втратив право на користування житловим будинком позивачки ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 10, 60,209, 212, 222 ЦПК України, 15, 16, 183, 186, 391, ЦК України, Закон України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1

Стягнути ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп. ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяД. А. Кукса