Справа № 372/3073/15-ц
провадження 2-1222/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 листопада 2015 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Василенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 21 березня 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в розмірі 10000 доларів США з терміном повернення позики до 21 квітня 2013 року. Укладання договору позики підтверджується розпискою Відповідача по справі від 21 березня 2013 року.

Станом на 16 липня 2015 року сума позики Відповідачем не повернута.

Відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 16 липня 2015 року 1 долар США дорівнює 22,1073 гривень. За таких обставин заборгованість Відповідача перед позивачем складає 221073 гривні.

Разом з тим, Позивачем у звязку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобовязань, нараховано відсотки за користування позикою у розмірі 98846 тисяч 89 копійок та інфляційні нарахування у розмірі 168015 гривень 48 копійок.

В позовних вимогах просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість 487935 гривень 37 копійок.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить про розгляд справи у його відсутність, підтримав повністю позовні, просив позов задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, будучи належним чином, неодноразово повідомлений про день, час, місце розгляду даної справи, у судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомив.

Суд, враховуючи вимоги ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 21 березня 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в розмірі 10000 доларів США з терміном повернення позики до 21 квітня 2013 року. Укладання договору позики підтверджується розпискою Відповідача по справі від 21 березня 2013 року

Згідно розписки від 21.03.2013 року строк повернення грошових коштів встановлено до 21 квітня 2013 року.

Позивач виконав зобов'язання за договорами позики, та надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 10000 доларів США. У встановлений термін Відповідач за позовом позику не повернув внаслідок чого порушив прийняті на себе обовязки встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів.

Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стаття 1048 Цивільного кодексу України стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Як убачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув.

Таким чином, на день звернення позивача до суду сума боргу відповідача за договором позики від 21.03.2013 року складає 221073 гривні та сума 20 процентів річних (за період з 21 квітня 2013 року по день звернення до суду) в розмірі 98846 гривень 89 копійок.З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині щодо стягнення заборгованості за договором позики, а саме: основного боргув розмірі 221073 гривні; 20 процентів річних в розмірі 98846 гривень 89 копійок; є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахованих інфляційних витрат від простроченої загальної суми позикив сумі 168015 гривень 48 копійок по даному договору є необґрунтованими, оскільки борг перераховано по гривневому еквіваленту суми в доларах США, а індекс інфляції може застосовуватись до гривні, а не до іноземної валюти, в якій перераховано боргові зобовязання відповідача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 3199,19 гривень у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 11, 534, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 79, 88, 179, 213, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позикив розмірі 221073 гривні (двісті двадцять одна тисяча сімдесят три гривні); двадцять процентів річних в розмірі 98846 гривень 89 копійок (девяносто вісім тисяч вісімсот сорок шість гривень вісімдесят девять копійок) та судовий збір в розмірі 3199,19 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_3