Справа № 127/4379/15-ц Провадження № 22-ц/772/2876/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Сало Т.Б.,

суддів: Нікушин В.П., Зайцев А.Ю.,

за участю секретаря: Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_4», про визнання припиненим договору поруки ,

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки №CR-001/006/2005 від 05 вересня 2005 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та АКБ «ОСОБА_4 Україна», правонаступником якого являється ПАТ «ОТП ОСОБА_4» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено договір про надання споживчого кредиту №HCL-001/006/05 на споживчі цілі в розмірі 25000,00доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 05 вересня 2005 року між позивачем та АКБ «ОСОБА_4 Україна» укладено договір поруки №CR-001/006/2005.

Позивач вважає, що договір поруки є припиненим з наступних підстав. Боржник та поручитель за вказаним кредитним договором несуть солідарну відповідальність. Боржником 25 грудня 2008 року отримано досудову вимогу про дострокове виконання боргових зобовязань. З урахуванням того, що в договорі поруки не встановлено його строку, відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України, кредитор не предявив вимоги до поручителя протягом 6 місяців після спливу строку виконання зобовязання, який був змінений кредитором, направивши вимогу про дострокове погашення заборгованості. Внаслідок цього зобовязання за договором поруки припинились.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року позов задоволено, визнано припиненим зобовязання, що виникли з договору поруки від 05 вересня 2005 року №CR-001/006/2005, укладеного між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2.

Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на користь ОСОБА_2, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норму закону та вважає його таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм законодавства.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2005 року між АКБ «ОСОБА_4 Україна» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №HCL-001/006/05 в розмірі 25000,00 доларів США з цільовим використанням будівництво нерухомого майна, фінансування будівельних робіт та закупівля будівельних матеріалів, з датою його остаточного повернення 05 вересня 2018 року та фіксованою процентною ставкою 11% річних.

05 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № CR-001/006/2005.

Відповідно до статті 1 договору поруки, останній зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобовязань перед АКБ «Райффайзенбанк Україна» в повному обсязі як солідарний боржник. Статтею 2 договору встановлено, що порукою забезпечені вимоги кредитора за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті та у строк встановлений кредитним договором. Відповідно до п. 4.1 договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором, а відповідальність поручителя припиняється після виконання боргових зобовязань в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з п. 4.1 договору поруки, укладений договір діє до повного виконання всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Тобто, у договорі поруки, що укладений між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, такі умови не відповідають вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 23 травня 2012 року (справа № 6-33цс12), умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг» 23 грудня 2008 року направило ОСОБА_3 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року, в якій вимагало достроково виконати боргові зобовязання позичальника за даним кредитним договором.

Таким чином банк скористався своїм правом, визначеним умовами договору кредиту, змінив термін повернення кредиту та встановив його на 30 календарний день з дати одержання заяви, що в розумінні ст. 559 ЦК України є встановленням нового строку виконання основного зобовязання.

Із вимогою до поручителя банк протягом 6 місяців так і не звертався.

Колегія суддів вважає, що оскільки строк виконання основного зобовязання банком змінений та встановлений на 30 день з дати отримання боржником вимоги від 23 грудня 2008 року, при цьому протягом 6 місяців банком не предявлено вимогу поручителя, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою.

Дана правова позиція висловлена Палатою Верховного Суду України в справі №6-1077 цс 15 за аналогічним позовом ОСОБА_2 до цього ж відповідача про визнання договору поруки за іншим кредитним договором - припиненим.

Судом першої інстанції було вірно застосовано і інші аналогічні правові позиції, висловлені в постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року (справа 6-155цс13), від 21 січня 2015 року (справа №6-190цс14) та від 06 липня 2015 року ( справа 6-616цс15), які в силу положень ст.360-7 ЦПК України єобовязковими до застосування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви апелянта є необґрунтованими та неправильними, а тому не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія cуддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Сало Т.Б.

Судді: Нікушин В.П.

ОСОБА_5