Справа №366/2892/15-ц
Провадження № 2/366/637/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючої - судді Слободян Н.П.,

при секретарі Мартовицькій Н.Є.,

з участю позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванків Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що у 11.10.2014 року відповідач позичив у нього 50 000 грн. (еквівалентно 3600 доларів США) до 11.05.2015 року, що підтверджується його розпискою.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики заборгованість за договором позики у сумі 82 440 грн., 3% річних від простроченої суми у сумі 1151,90 грн. та 2545,55 грн. інфляційних витрат та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

У попередньому судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначивши, що робить це добровільно, без будь-якого примусу.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ч.4 ст. 174 ЦПК визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом з*ясовано, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову.

Судом встановлено, що між сторонами, як фізичними особами, виникли правовідносини, що регулюються параграфом 1 глави 71 ЦК України «Позика»: 11.10.2014 року відповідач позичив у позивача 50 000 грн., що було еквівалентно 3600 доларів США, що підтверджується його розпискою від 11.10.2015 року. Борг зобов'язався повернути до 11.05.2015 року.

Зазначена сума ним до цього часу не повернута позивачу.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В даному випадку суду представлено розписку позичальника про взяття ОСОБА_2 в борг від ОСОБА_1 50 000 грн., що еквівалентно 3600 доларів США 11.10.2015 року.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргову розписку, судом встановлено, що за своєю правовою природою вона, під час її написання, визначалась сторонами на підтвердження укладення договору позики та отримання грошей за ним.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у справі була національна валюта з еквівалентом в іноземній валюті.

Розписку, надану суду, позивач та відповідач вважали документом, що підтверджує укладенні договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом як самого факту укладення договору, так і факту передачі грошової суми позичальнику, відповідно зазначену розписку можливо вважати договором позики щодо отримання ОСОБА_2 від позивача грошових коштів. Зазначення в розписці суми позивача в національній валюті, і в еквіваленті до іноземної (доларах США) було правом сторін для запобігання знеціненню предмета договору.

Строк повернення позики, узгоджений сторонами, - 11.05.2015 року.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ч.2 ст. 625 ЦК України визначено, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума боргу, розрахована позивачем, і визнана відповідачем, з урахуванням курсу НБУ станом на 27.10.2015 року складає 82440 грн. (3600 доларів США Х 22,90 грн. за 1 долар США).

3% річних від простроченої суми становлять 1151,90 грн. ( 82440 грн. х 3%: 100% : 365 х 170 (днів прострочення)).

Іфляційні, згідно розрахунку позивача, визнані відповідачем: 2545,55 грн. (82440 грн. х 1,022 (індекс інфляції за травень 2015 року) х1,004 (індекс інфляції за червень 2015 року) х 0,99 (індекс інфляції за липень 2015 року) х 0,992 (індекс інфляції за серпень 2015 року) х 1,023 (індекс інфляції за вересень 2015 року) - 82440 грн.).

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає у сплачена сума судового збору - 824,40 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 5,10, 57,60, 64,88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 82 440 ( вісімдесят дві тисячі чотириста сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми у сумі 1 151 ( одна тисяча сто п'ятдесят одна) грн. 90 коп. та 2545 (дві тисячі п'ятсот сорок п*ять) грн. 55 коп. інфляційних витрат .

Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 824 (вісімсот двадцять чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: