Провадження № 22-ц/779/2629/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря: Капущак С.В.

з участю представника апелянта - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2015 року за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Кузика І.І., погоджене начальником відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Пахоліком Р.В., про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а :

Державний виконавець звернувся до суду із зазначеним поданням, посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення на підставі виконавчого листа № 344/1980/2015, виданого Івано-Франківським міським судом 22.06.2015 року про стягнення з нього пені у розмірі 95000,00 грн. за несплату аліментів на користь ОСОБА_6

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2015 року задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Кузика І.І., погоджене начальником відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Пахоліком Р.В., та тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом №344/1980/2015 від 22.06.2015 року.

На дану ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зсилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що наявність самих невиконаних зобов'язань не є підставою для прийняття рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки обов'язковим є саме ухилення від виконання зобов'язань. Зазначає, що суд не мав права приймати рішення про обмеження його у праві виїзду за кордон, оскільки в поданні даних щодо ухилення ним від сплати боргу не має, не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України. Так, ним сплачено повністю заборгованість по аліментах, що підтверджується квитанцією. Оскільки у нього мінімальна зарплата, роботодавець щомісячно стягує розмір аліментів, а розмір пені в сумі 95000грн. є непосильним для нього.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала обмежує його конституційні права щодо свободи пересування, вільного вибору місця проживання та права вільно залишити територію України. Стверджує, що встановлене обмеження позбавляє його можливості виїхати в іншу країну на заробітки з метою подальшого виконання своїх боргових зобов'язань.

Апелянт також вказує, що державним виконавцем не здійснено всіх передбачених законом дій, окрім накладення арешту на майно. Вважає, що судом не встановлено наявність в його діях умислу щодо ухилення від виконання зобов'язань покладених рішенням суду.

З цих підстав просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги , просила про їх задоволення.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Цим вимогам ухвала суду не відповідає.

Згідно матеріалів справи, 09 червня 2015 року набрало законної сили рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення аліментів, індексації аліментів та додаткових витрат (а.с. 121-123).

Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_3 95000грн. пені за прострочення аліментів на користь ОСОБА_6

Постановою державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 19.10.2015 року у виконавчому провадженні № 48319845 по виконанню виконавчого листа № 344/1980/2015 від 22.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 пені за прострочення сплати аліментів накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

Державний виконавець звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, мотивуючи таке ухиленням боржника від виконання боргових зобов'язань.

Задовольняючи подання державного виконавця та тимчасово обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що боржник, незважаючи на вжиті державним виконавцем заходи по примусовому виконанню, ухилявся від сплати боргу.

Такий висновок суду не відповідає матеріалам справи.

Приписами ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Норми ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулюють порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначають випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлюють порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону, однією з підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення ним від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Із змісту подання та матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем лише накладено арешт на майно, належного боржнику ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів подання, на підтвердження доводів державним виконавцем не надано жодних доказів. Наявні в матеріалах справи рішення суду та копія постанови про відкриття виконавчого провадження не свідчать ані про наявність (відсутність) боргового зобов'язання відповідача, ані про ухилення боржником від виконання судового рішення. Окрім того, в матеріалах справи відсутня інформація з приводу того, що державними виконавцями вжито всіх дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», спрямованих на погашення боргу.

Однак, розглядаючи подання та вирішуючи питання чи дійсно боржник ухилявся від виконання рішення суду, суд повинен виходити із положень ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначені обов'язки боржника, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Разом з тим, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, не вказано, які перешкоди вчинені з його боку для проведення виконавчих дій державному виконавцеві, обґрунтування ухилення боржника від повного виконання зобов'язання; не зазначено, які дії були здійснені державним виконавцем щодо виконання вимоги про сплату боргу, тощо. Крім того, не надано підтверджень здійснення виходів державного виконавця за адресою боржника.

Також, державним виконавцем не надано і будь-яких доказів, що останнім вчинялися певні виконавчі дії для своєчасного та повного виконання рішення суду, а саме: що боржник повідомлявся належним чином про наявність в провадженні ВДВС відносно нього виконавчого провадження, в матеріалах справи немає відомостей про виклик боржника до державного виконавця з питання добровільного виконання рішення суду, відомостей про надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику та отримання цієї постанови боржником, тощо.

Крім того, із долученої довідки-розрахунку ДВС (а.с.147), вбачається, що у ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Останній платіж ним здійснено у вересні 2015 року на суму 5200грн., що дає підставу вважати на спрямування та вжиття заходів погашення заборгованості та відсутності в діях ОСОБА_3 умислу щодо ухилення від виконання зобов'язань.

Таким чином, колегією суддів не встановлено фактів та не надано беззаперечних доказів, що на час постановлення ухвали ставили під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребували тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Враховуючи наведене, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон відповідача було застосовано судом передчасно - без належного з'ясування фактичних обставин справи, що підлягають перевірці, та за відсутності їх належного документального підтвердження.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. ст. 60, 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Кузика І.І., погоджене начальником відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Пахоліком Р.В., про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк