У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та володінні житловим приміщенням шляхом зобов'язання зняти з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вселення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та володінні житловим приміщенням шляхом зобов'язання зняти з реєстраційного обліку.

Позов обґрунтовував тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 квітня 1998 року, який був розірваний рішенням суду від 28 лютого 2015 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживали в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві особистої приватної власності позивачу.

21 листопада 1998 року ОСОБА_3 була зареєстрована в спірній квартирі. Також за вказаною адресою зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5 та взято на облік неповнолітню ОСОБА_4

Згідно з актами про не проживання за підписами сусідів від 26 грудня 2005 року № 631, від 07 липня 2006 року № 399, від 01 квітня 2014 року № 631 зафіксовано факт не проживання ОСОБА_3 разом із дітьми у спірній квартирі з 28 серпня 2005 року.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та усунути йому перешкоди в користуванні та володінні житловим будинком шляхом зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в обґрунтування якого стверджувала, що через неправомірну поведінку позивача після розірвання шлюбу була вимушена разом з дітьми тимчасово виїхати зі спірної квартири, після чого останнім стали чинитись перешкоди в користуванні квартирою шляхом зміни замків на вхідних дверях та вселення інших осіб.

ОСОБА_2 неодноразово зверталась до державних органів зі скаргами на дії позивача щодо вчинення перешкод у користуванні спірною нерухомістю.

ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою та вселити її та дітей.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 і ухвалено вселити останніх в зазначену квартиру.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. 5, ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 разом із дітьми була змушена залишити спірну квартиру через протиправну поведінку ОСОБА_2 в серпні 2005 року, вчинення останнім перешкод в можливості подальшого вселення та користування квартирою шляхом зміни замків на вхідних дверях та заселенням до квартири інших осіб.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та володінні житловим приміщенням шляхом зобов'язання зняти з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вселення, за касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року .

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак