Номер провадження 2/243/5343/2015
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«20» листопада 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Хаустовій Т.А.,

при секретарі Нікіфоровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат, її індексації та про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат, її індексації та про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що багато років періодами він працював на підприємствах вугільної промисловості України у.т.ч. тривалий час працював на "Шахті ім. А.І. Гайового" державного підприємства "Артемвугілля" робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Багато років він працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища.

Під час його роботи під землею у шкідливих умовах праці із ним 15 квітня 2012 року трапився нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом - він отримав трудове каліцтво (травму ноги), за яким роботодавцем було проведено розслідування та був складений та виданий йому Акт по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та Акт по формі Н-5 розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом.

Після проходження ним стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах він був у 2012 році направлений для огляду до МСЄК.

Вперше висновком МСЕК від 05 вересня 2012 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10% у зв'язку з трудовим каліцтвом, проте він не був визнаний інвалідом. Цим висновком МСЕК йому були визначені потреби у додаткових видах допомоги.

Після переогляду його на МСЕК висновком МСЕК у 2013 році та у 2015 році стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10% була підтверджена.

У зв'язку з встановленням йому стійкої втрати професійної працездатності, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області була призначена йому щомісячна страхова виплата в сумі 10% від середнього заробітку.

Останній раз вказану щомісячну страхову виплату відповідач перерахував йому 27 травня 2014 року в сумі 1162грн.13коп., що підтверджується ощадною книжкою по його рахунку у Відділенні «Ощадбанку» № 10004/0512, куди відповідач перераховував вказані щомісячні страхові виплати до травня 2015 включно.

У зв'язку з бойовими діями та початком АТО, починаючи з червня 2014 року і в подальшому відповідач перестав йому виплачувати вказану щомісячну страхову виплату.

Таким чином, згідно виписок з його банківського рахунку встановлено факт того, що відповідач припинив з червня 2014 року йому виплачувати щомісячні страхові виплати. Вказану обставину відповідач також визнає і не заперечує проти неї.

Також відповідач видав довідку про заборгованість по щомісячним страховим виплатам, яку він просить суд розглядати у сукупності з усіма іншими доказами по його справі.

Таким чином, у відповідача утворилася перед ним заборгованість по вказаним щомісячним страховим виплатам за період з червня 2014 року по вересень 2015 року включно по 1162грн.13коп. щомісячно Тобто за 16 місяців по 1162 грн. 13 коп. сума заборгованості становить 18 594 грн. 08 коп.

З 1 березня 2014 року вказана його щомісячна страхова виплата підлягала індексації (збільшенню) на суму 91 грн. 86 коп. Тобто з березня 2014 року сума його суму 91 грн. 86 коп. щомісячної страхової виплати повинна була бути :

1162 грн. 13 коп. + 91 грн. 86 коп. = 1253 грн. 99 коп.

Проте, відповідач йому також з березня 2014 року по вересень 2015 року включно не виплачував індексацію щомісячної страхової виплати по 91 грн. 86 коп. щомісячно Тобто за 19 місяців по 91 грн. 86 коп. сума заборгованості відповідача по індексації його щомісячної страхової виплати становить :

91 грн. 86 коп. х 19 = 1745 грн. 34 коп.

Вважає, що його порушені права у сфері соціального захисту слід захистити, стягнувши на його користь з відповідача невиплачені йому щомісячні страхові виплати з червня 2014 року по вересень 2015 року включно по 1162 грн. 13 коп. щомісячно, а всього в сумі 18594 грн. 08 коп., також індексацію щомісячної страхової виплати з березня 2014 року по вересень 2015 року включно по 91 грн. 86 коп. щомісячно, а всього в сумі 1745 грн. 34 коп., а також з відповідача необхідно стягнути на його користь та відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 гривень в якості компенсації за вказану тривалу невиплату йому щомісячних страхових виплат, тобто за порушення його законних прав у сфері соціального страхування. Загалом 20339 грн. 42 коп.

Діючим Указом Президента України N 258/2002 "Про невідкладні додаткові заходи щодо зміцнення моральності у суспільстві та утвердження здорового способу" життя" установлено, що на сучасному етапі одним із найпріоритетніших напрямів діяльності суду, як державного органу, є захист моральності, утвердження в суспільстві загальнолюдських гуманістичних цінностей, здорового способу життя, докорінне вдосконалення системи духовного, морально-етичного, патріотичного, правового, естетичного та екологічного виховання перш за все молоді та дітей, забезпечення реалізації відповідних конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист прав та інтересів дитини, підвищення суспільного значення сім'ї, утвердження шанобливого ставлення до жінки, постійна турбота про підростаюче покоління, його виховання, широке залучення до цієї загальнонародної справи творчих спілок, органів місцевого самоврядування, всієї громадськості, всіх центральних та місцевих органів виконавчої влади, навчальних закладів, засобів масової інформації та правоохоронних органів.

Завданням цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України) в Україні, окрім законного, є також і справедливе вирішення цивільних справ.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Зокрема, до них належать ратифікована Верховною Радою України Конвенція про захист прав людини та основних свобод і Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, які, як він вважає, також підлягають застосуванню при розгляді цієї справи судом.

Вважає, при вирішенні цієї справи підлягають застосуванню :

Статті 6, 13, 14 "Конвенції про захист прав і основних свобод людини".

Стаття 8 Загальної декларації прав людини.

Статті 2 та 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Завданням цивільного судочинства в Україні та Європі, окрім законного, є також і справедливе вирішення цивільних справ. Дискримінація та ущемлення прав на справедливий судовий розгляд не допускається.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь : суму 18594 грн. 08коп. в якості заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з червня 2014 року по вересень 2015 року включно по 1162 грн. 13 коп. щомісячно (за 16 місяців ).

суму 1745 грн. 34 коп. в якості індексації щомісячної страхової виплати за період з березня 2014 року по вересень 2015 року включно по 91 грн. 86 коп. щомісячно (за 19 місяців).

10000 (десять тисяч) гривень в якості компенсації за вказану тривалу невиплату йому щомісячних страхових виплат, тобто за порушення його законних прав у сфері соціального страхування.

Згідно п.2 ст. 367 ЦПК України просить суд допустити негайне виконання рішення суду про стягнення всієї присудженої судом суми заборгованості по щомісячним страховим виплатам та її індексації.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився. 28 жовтня 2015 року від позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справи без його участі, позовні вимоги повністю підтримує та наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечує. ( а.с.19,20).

Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 13 листопада 2015 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області. Також вказали, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку та не отримував щомісячних страхових виплат у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально Міському районі м. Горлівка Донецької області. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають у повному обсязі. ( а.с. 28, 29).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат, її індексації та про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні і належним чином не спростовано, позивач ОСОБА_1 багато років періодами працював на підприємствах вугільної промисловості України у.т.ч. тривалий час працював на "Шахті ім. А.І. Гайового" державного підприємства "Артемвугілля" робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Багато років ОСОБА_1 працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища.

Під час роботи позивача під землею у шкідливих умовах праці з ОСОБА_1 15 квітня 2012 року трапився нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом - він отримав трудове каліцтво (травму ноги), за яким роботодавцем було проведено розслідування та був складений та виданий позивачу ОСОБА_2 по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та Акт по формі Н-5 розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом.( а.с.5-7)

Після проходження ОСОБА_1 стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах ОСОБА_1 був у 2012 році направлений для огляду до МСЄК.

Вперше висновком МСЕК від 05 вересня 2012 року ОСОБА_1 була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10% у зв'язку з трудовим каліцтвом, проте він не був визнаний інвалідом. Цим висновком МСЕК йому були визначені потреби у додаткових видах допомоги ( а.с. 8).

Після переогляду його на МСЕК висновком МСЕК у 2013 році та у 2015 році стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10% була підтверджена ( а.с.9).

У зв'язку з встановленням йому стійкої втрати професійної працездатності, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області була призначена ОСОБА_1 щомісячна страхова виплата в сумі 10% від середнього заробітку.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв ^і обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї засади не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення перешкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним законом права суб'єктів цивільного провадження.

У загальному розумінні рівність перед законом означає обов'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обставина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать приписам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України « Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях».

Згідно до вимог ч.1 ст. 57 ЦПК України « Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».

Як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви ОСОБА_1 надано Довідку 0511 № 5899 про суми страхових виплат потерпілому ( членам його сім»ї), та страхових витрат на медичну та соціальну допомогу нараховані за травень 2014 р травень 2015 р ОСОБА_1 ( а.с.11).

Згідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України « Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування»

У відповідності до Постанови Держкомітету стандартів з 01 січня 1991 року в дію введено ГОСТ 6.38.-90. Це науково обгрунтовані Правила підготовки та оформлення документів.

Реквізити- це сукупність постійних елементів, з яких складаються документи. До елементів документів ( реквізитів) належать: дата, підпис, адреса, заголовок та інш., а також текст.

Реквізити службового документа- це інформація, зафіксована в службовому документі для його ідентифікації обігу та ( або) надання юридичної сили. Під час оформлення документів слід дотримуватися головних правил їх складання, які передбачають правильне написання реквізитів, їх розміщення на бланку документа. Додержання цих вимог надає документові юридичної чинності.

Обов»язкові реквізити назва організації, назва виду документа, реєстраційний індекс документу, текст документа, підпис.

Якщо у документі відсутній або невірно оформлений один з цих реквізитів, документ втрачає чинності, не має юридичної сили.

Як вбачається з наданої позивачем до суду Довідки 0511 № 5899 ( а.с.11), цей документ не містить необхідних для документа реквізитів, а також підпису та печатки і тому, на думку суду, не має юридичної сили . Також, як вказує представник відповідача у наданих до суду запереченнях проти позову ОСОБА_1 не перебуває на обліку та не отримував щомісячних страхових виплат у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально Міському районі м. Горлівка Донецької області.

Згідно до вимог ст. 59 ЦПК України « Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування».

Отже, доказ наявності заборгованості по щомісячним страховим виплатам ОСОБА_1 за період часу з травня 2014 року по травень 2015 року, а також наявності заборгованості з індексації цих страхових виплат, наданий позивачем до матеріалів справи, а саме Довідка 0511 № 5899 є неналежним та недопустимим та, з огляду на ст.ст. 212-215 ЦПК України не може бути покладений в основу судового рішення і тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат, її індексації задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України « Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини…».

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди зазначено, „ що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:... в моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина.

Обов»язкової підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв»язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 до суду не надано доказів, які б свідчили про те, що дії відповідача є протиправними.

Згідно до Розділу 5 ЦПК України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість.

Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, в якій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Але, як вважає суд, позивачем ОСОБА_1 в наданій до суду позовній заяві, не вказано жодного посилання на мотиви, якими він обґрунтовує спричинення йому моральної шкоди у розмірі 10000 грн та якими доказами моральна шкода саме в такому розмірі підтверджується.

З урахуванням положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди „позивач повинен надати докази про моральні переживання у звязку з ушкодженням здоровя, про порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення спілкування з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків.

Однак, як вважає суд, позивачем ОСОБА_1 доказів спричинення йому моральної шкоди будь-якими протиправними діями відповідачів не надано.

Крім того, у відповідності до ст. 60 ЦПК України сторона забовязана доказати ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Але позивач ОСОБА_1 в своїй позовній заяві, посилаючись на неправомірні дії відповідача не вказує, в чому конкретно полягають ці неправомірні дії, якими йому спричинено моральну шкоду у розмірі саме 10000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60, 88, 209, 210, 212,213,214,215 ЦПК України, ст. 15,16, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»,- суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат, її індексації та про відшкодування моральної шкоди - відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3