У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі - ПАТ «Волиньгаз») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначав, що 29 квітня 2014 року у готелі «Золота підкова», який розташовано по АДРЕСА_1, працівниками відповідача було розпломбовано та знято лічильник газу у зв'язку з позачерговою повіркою, про що було складено акт розпломбування комерційного вузла обліку газу та встановлено тимчасовий лічильник на час проведення повірки.

У грудні 2014 року ПАТ «Волиньгаз» повідомило його про наявність заборгованості за природний газ у розмірі 85 073 грн 35 коп., яка виникла по причині проведеного донарахування об'єму газу в обсязі 11 040 куб. м, й попереджено про необхідність сплати вказаної заборгованості та можливість припинення постачання газу до готелю у разі несплати.

Посилаючись на безпідставність нарахування суми заборгованості, оскільки з його боку не було жодних втручань до лічильника, ОСОБА_3 просив скасувати всі донарахування згідно з технічним розрахунком від

3 грудня 2014 року та призначити оплату за користування газом відповідно до показників лічильника.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

10 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними донарахування ПАТ «Волиньгаз» споживачу ОСОБА_3 заборгованості в сумі 85 073 грн 35 коп. згідно з технічним розрахунком від 3 грудня 2014 року.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Волиньгаз» просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності та недоведеності вимог ПАТ «Волиньгаз», оскільки позивачем не було надано доказів втручання позивача до газового лічильника, що свідчить про неправомірність донарахування заборгованості за спожитий газ.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником готельного комплексу «Золота підкова», який розташовано по АДРЕСА_1

Послуги з газопостачання до вказаного об'єкту надає ПАТ «Волиньгаз» згідно з договором № 2013/ТПП-ПР-2-277 від 29 грудня 2012 року.

29 квітня 2014 року у готелі «Золота підкова» працівниками ПАТ «Волиньгаз» було знято лічильник газу на позачергову повірку, про що було складено того ж дня відповідний акт.

Згідно з актом експертизи лічильника газу № 455-9-314 від 3 грудня 2014 року вбачається, що відтиск пломби заводу-виробника не може бути оригінальним, оскільки при знятті кришки лічильного механізму були виявлені пошкодження заводського захисного фіксатора та пломби, порушені наклейки № 5819194 та № 5819195, що свідчить про втручання у лічильний механізм для спотворення показників.

У зв'язку з виявленням втручання в лічильник газу було виконано технічний розрахунок спожитого природного газу неопломбованим газовим обладнанням за період роботи з 1 квітня 2014 року до 29 квітня 2014 року.

Із розрахунку вбачається, що сума донарахувань абоненту

ОСОБА_3 становить 85 073 грн 35 коп. за 11 040 куб. м спожитого газу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1759/ed_2014_01_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1760/ed_2014_01_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

Із зазначених ОСОБА_3 предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність донарахування за спожитий газ, зробленого ПАТ «Волиньгаз».

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Оскарження дій ПАТ «Волиньгаз» щодо донарахування збитків (штрафу), завданих позаобліковим користуванням послугами з газопостачання, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством.

Доводи ОСОБА_3, викладені у позовній заяві, можуть бути запереченням у разі пред'явлення до нього позову про стягнення певної суми (збитки, заборгованість), однак таких позовних вимог до нього наразі ніхто не заявляв.

Вирішуючи спір, суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не уточнили позовні вимоги позивача, унаслідок чого в достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що їх регулює, й відповідно - дійшли передчасного висновку щодо задоволення позову.

Крім того, поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанцій залишилося те, що згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_9/ed_2015_09_01/pravo1/T179800.html?pravo=1> право звертатися до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Перелік справ, підвідомчих господарським судам, визначений у ст. 12 ГПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_132/ed_2015_09_01/pravo1/T179800.html?pravo=1>.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як убачається з п. 10.9 укладеного 29 грудня 2012 року між сторонами договору № 2013/ТПП-ПР-2-277 на постачання природного газу за регульованим тарифом, споживач є фізичною особою-підприємцем. (а.с. 16, зворот).

З викладеного вбачається, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та ПАТ «Волиньгаз», регулюються Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1181 від 13 вересня 2012 року, дія яких поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Однак, підписуючи договір № 2013/ТПП-ПР-2-277 від 29 грудня

2012 року, ОСОБА_3 діяв як фізична особа, про що свідчать відомості, які містяться у графі «постачальник» вказаного договору.

Отже, суди попередніх інстанцій не з'ясували належним чином, чи діяв позивач, укладаючи вказаний вище договір, як суб'єкт підприємницької діяльності, чи як фізична особа, з урахуванням того, що використання ним природного газу на підставі укладеного договору носить комерційний, а не побутовий характер, й, відповідно, не вирішили питання щодо закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, їх слід скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про захист прав споживачів передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук