Номер провадження: 22-ц/785/6120/15
Головуючий у першій інстанції Рудніцький В.А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

28 серпня 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками спільної сумісної власності - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

З 2004 року у вказаному будинку постійно проживає ОСОБА_8 та ОСОБА_3, які уклали шлюб 05 вересня 2007 року.

Проживаючи у вказаному житловому будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 постійно чинять позивачу ОСОБА_5 перешкоди у користуванні належною їй власністю, у зв'язку із чим, вона зверталась до суду з метою захисту своїх прав, як власника.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2013 року ОСОБА_8 було зобов'язано не чинити ОСОБА_5 перешкоди у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 та вселено її у вказаний житловий будинок.

Однак, при виконанні вказаного рішення відповідач ОСОБА_3 чинить позивачу ОСОБА_5 перешкоди у користуванні належною їй власністю, посилаючись на те, що судом не було вирішено питання щодо її зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю, у зв'язку із чим, позивач ОСОБА_5 була вимушена повторно звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що спірний житловий будинок не є спільною сумісною власності позивача ОСОБА_5 та її колишнього чоловіка ОСОБА_8, оскільки їх право спільної сумісної власності не зареєстроване у встановленому законом порядку. Позовні вимоги вважав безпідставними, тому просив суд відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать судові повідомлення про отримання ними судових повісток. Крім того інтереси відповідача ОСОБА_3 представляє її довірена особа. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та право власності є непорушним.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є власниками спільної сумісної власності, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Згідно зі ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Так, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2013 року ОСОБА_8 було зобов'язано не чинити ОСОБА_5 перешкоди у користуванні спірним житловим будинком. Однак його дружина, відповідач по справі ОСОБА_3 почала чинити перешкоди у користуванні належною їй власністю та доступі до будинку для проведення технічної інвентаризації, що є необхідною умовою для реєстрації права власності на спірний будинок.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про залишення позову без задоволення не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідно до акту державного виконавця від 04.07.2014 року позивача по справі було вселено у спірний будинок, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься акт державного виконавця від 22.08.2014 року, яким встановлено, що ОСОБА_3 перешкоджає здійсненню виконавчих дій, а саме не впускає в подвір'я будинку АДРЕСА_1

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевий суд перевірив усі докази, які навів позивач у підтвердження своїх вимог, а відповідач у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не є спроможними спростувати висновки суду першої інстанції на підставі яких було задоволено позовні вимоги.

Отже, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам та постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, рішення Комінтернівського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан