Справа № 444/1550/15 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/6031/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді Берези В.І., суддів: Левика Я.А., Шеремети Н.О., за участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської обласі від 3 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Жовківський районний відділ ДМС України у Львівській області, орган опіки та піклування Жовкіської РДА про надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено. Надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини (закордонного паспорту для дитини) - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без заяви про згоду батька ОСОБА_2. Надано дозвіл на тимчасові виїзди дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон у супроводі матері ОСОБА_3, без заяви про згоду батька ОСОБА_2 на період з 1 серпня 2015 року по 1 січня 2016 року.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що оскаржуваним рішенням надано дозвіл на тимчасові виїзди дитини за межі України, хоч багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька законодавством не передбачене. Позивач свої вимоги не обґрунтовувала, не надала доказів про необхідність виїзду дитини за межі України для оздоровлення та лікування, докази про узгодження цього з ним відсутні, нез`ясовані судом обставини справи призвели до ухвалення необґрунтованого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, сторону позивача - ОСОБА_3, її представника ОСОБА_5, які апеляційну скаргу заперечили, у відсутності апелянта, який належним чином повідомлений про розгляд справи, однак до суду не з`явився, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06.02.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, вбачається, що батьками ОСОБА_4 є сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

На утриманні позивачки ОСОБА_3 знаходиться її неповнолітня донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як видно з позовних вимог позивача, така у позовній заяві просила надати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитині та на тимчасові виїзди дитини за кордон без згоди батька на період з 01.08.2015 року по 01.08.2018 року.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, позивач позов уточнювала в частині періоду тимчасових виїздів за кордон, а саме вказала період тимчасового виїзду з 01.08.2015 року по 01.01.2016 року.

Задовольнивши позов з урахуванням зазначених уточнень, суд першої інстанції зазначив про відсутність обставин, які б обмежували право виїзду доньки за кордон, бажання отримати дозвіл узгоджується з правами позивача та обов`язками, визначеними Сімейним кодексом, відповідач не надав суду доказів того, що позивачка має намір вивезти дитину за кордон на постійне проживання, позивачка може забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини за кордоном, а тому зробив висновок про те, що надання зазначених дозволів без згоди батька, який ухиляється від такої згоди, буде відповідати інтересам дитини.

Однак такий висновок суду зроблено без з`ясування обставин справи, без належних доказів, з порушенням норм матеріального права.

Так, згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМ України від 31 березня 1995 року № 231 (у редакції постанови КМ України від 24.03.2004 року № 380), оформлення паспорта, проїзного документа за наявності заперечень одного з батьків може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила), виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Як видно з матеріалів справи, у такій відсутні докази того, що позивач довела до відома відповідача про своє рішення тимчасово виїхати з дитиною за кордон, мету такого виїзду, держави прямування та періоду і проміжку часу перебування за кордоном.

Матеріали справи містять заяву - прохання позивача, адресовану відповідачу та вручену поштовим відправленням, про надання згоди на виїзд дитини за кордон /а.с.6/. Однак, зазначена заява не містить відомостей про намір саме тимчасової поїздки, як не містить і мети виїзду, а також держави прямування та періоду і проміжку часу перебування за кордоном. Не містять назви держави прямування, тимчасового проміжку часу прямування і вимоги за позовною заявою.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що наданий дозвіл за характером не є тимчасовим, заслуговує на увагу, оскільки чинне законодавство у спірних правовідносинах врегульовує питання саме тимчасового виїзду (одного), а не кількох одночасно та стосується визначених складових такого виїзду, а саме держави прямування та часового проміжку перебування у цій державі.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не з`ясував обставин, які стосуються предмету позову, порушив норми матеріального права щодо рівності прав і обов`язків обох батьків відносно дитини.

Тому, рішення суду як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307 , п.1 ,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 3 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Жовківський районний відділ ДМС України у Львівській області, орган опіки та піклування Жовкіської РДА про надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів та тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька дитини ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскарженим в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Береза В.І.

Судді : Левик Я.А.

Шеремета Н.О.