Справа № 132/289/15-ц
Провадження № 2/132/183/15
РІШЕННЯ

Іменем України

24.11.2015 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Попик Ю.П.

при секретарі Гордієнко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про захист прав споживача, визнання кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки недійсними, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22.02.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 27 478, 45 швейцарських франків строком до 17.02.2037 року зі сплатою відсотків за плаваючою процентною ставкою (фіксований відсоток 4, 49 % + FIDR), до якого того ж 22.02.2008 року було укладено додатковий договір.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між позивачем ОСОБА_2 та банком також 22.02.2008 року був укладений договір поруки, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору.

В подальшому 25.03.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між позивачем ОСОБА_1 та банком був укладений договір іпотеки, згідно умов якого позивач передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1

Вказаний кредитний договір позивачі вважають таким, що порушує їхні права як споживачів фінансових послуг банку та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не надав позичальнику в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а кінцева сума одних процентів перевищить суму кредиту у більш ніж два рази, під час виконання договору відповідач не проводив зарахування коштів на погашення кредиту в день проплати по ньому, здійснюючи зарахування коштів на дату, зазначену в графіку, крім цього, вимагав сплати незрозумілих комісій, внаслідок яких позивачі вважають збільшився відсоток за користування кредитними коштами. Порядок погашення коштів, на думку позивачів, ставить позичальника в несправедливе становище, оскільки в 2014 році достроково сплачені ним кошти були зараховані виключно на погашення процентів, а не основного зобов'язання. Тому позивачі вважають умови кредитного договору несправедливими, а саме щодо плати за обслуговування кредиту та плати за його дострокове погашення. Та посилаючись на відповідні норми законодавства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати недійсними укладені з відповідачем кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, та їх представник ОСОБА_3 відповідно до позовної заяви позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, вказаних в відзиві на позовну заяву (а.с. 183 - 185 т. 1) та додаткових запереченнях (а.с. 216 - 219 т. 1), пояснивши також, що банк зараховував всі сплачені позивачем кошти відповідно до дат, вказаних в уточненому графіку погашення кредиту, з яким позивач ОСОБА_1 ознайомлений та жодних заперечень банку не подавав, а сплачені достроково суми зараховує на погашення кредиту згідно п. 1.8.3. кредитного договору та нараховує проценти відповідно до непогашеного тіла кредиту в зменшеному розмірі, що підтверджується розрахунком заборгованості по клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 16.11.2015 року (а.с. 182-183 т. 2). Тоді як пояснення позивачів та їх представника про протилежне не відповідають встановленим обставинам по справі . Позивач ОСОБА_1 із заявою до відповідача про укладення графіка на дострокове погашення кредиту не звертався.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Матеріалами справи доведено, що 22.02.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", був укладений кредитний договір № ML-B02/020/2008, згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 27 478, 45 швейцарських франків з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, строком до 17.02.2037 року, а ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою в розмірі 4, 49 % + FIDR відповідно графіку, до якого 22.02.2008 року сторонами було укладено Додатковий договір (а.с. 6 - 14 т. 1).

22.02.2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", було укладено договір поруки № SR-B02/020/2008, за яким вона зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за вищевказаним кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (а.с. 15-16 т. 1).

25.03.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", було укладено договір іпотеки № PML-B02/020/2008, за яким він для забезпечення повного і своєчасного виконання вищевказаного кредитного договору передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою м. Калинівка, вул. Стельмаха, буд. 14, Вінницької області (а.с. 17 - 22 т. 1).

Під час укладення кредитного договору сторонами було погоджено графік сплати коштів банку, в якому вказано порядок погашення коштів з визначенням щомісячних платежів та загальних сум платежів за строк дії договору, в тому числі платежів на погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, одноразової плати за розрахунково-касове обслуговування під час укладення договору, та сум страхування, вказано реальну процентну ставку та абсолютне подорожчання кредиту (а.с. 69 - 81 т. 1). При цьому загальна сума процентів не перевищує загальну суму кредиту більш як у два рази, як на те вказують позивачі.

В подальшому 21.02.2011 року сторонами було погоджено новий графік погашення кредиту з вказівкою на вищевказані суми платежів, в тому числі вказано реальну процентну ставку та абсолютне подорожчання кредиту (а.с. 57 - 68 т. 1).

21.02.2012 року сторонами було погоджено новий графік погашення кредиту з вказівкою на суми платежів погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та сум страхування, вказано реальну процентну ставку та абсолютне подорожчання кредиту (а.с. 46 - 56 т. 1).

Протягом 2013, 2014 років позивач зобов'язався погашати кредит відповідно графіків погашення кредиту на 2013 та 2014 роки.

Та кожен з наступних графіків повернення коштів вказує на зменшення загальних витрат позичальника.

Тому позивач безпідставно посилається на відсутність його обізнаності з детальним розписом загальної вартості кредиту, що повністю спростовується підписаним ним на час укладення кредитного договору графіком платежів та подальшими графіками, в яких вказано всі належні до сплати суми, в тому числі орієнтовна загальна вартість кредиту, процентна ставка тощо. Розмір значення FIDR не є постійною величиною та порядок її визначення встановлено п. З частини № 1 кредитного договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, чинної на час укладення договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України.

Так ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Водночас згідно ч. 6 цієї статті, договір може бути визнаний недійсним у цілому лише у випадку, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору.

Пунктом 1.8. частини № 2 кредитного договору встановлено умови дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою позичальника. Зокрема п. 1.8.2. встановлено, що в разі дострокового виконання позичальником частини боргових зобов'язань сторони виключно за вимогою позичальника та за умови сплати позичальником на користь банку комісії, розмір якої визначається тарифами, підписують графік платежів у новій редакції. Не підписання графіку платежів у новій редакції не звільняє позичальника від обов'язку належно виконувати боргові зобов'язання за цим договором.

Згідно правової позиції ВС України в справі № 6-80цс12, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Тобто такі умови не є підставою для визнання недійсним договору у цілому та вимог про визнання недійсними окремих положень договору позивачі не заявляли.

Згідно п. 1.8.3 частини № 2 кредитного договору, кошти на повне чи часткове дострокове погашення боргових зобов'язань списуються банком у межах залишку коштів на поточному рахунку позичальника на підставі письмового повідомлення (заяви) позичальника у порядку, передбаченому п. 1.5. (з підпунктами) цього Договору в сумі та у дату, вказану в письмовому повідомленні (заяві) про здійснення такого дострокового погашення.

Про таке списання коштів позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача, згідно копій поданих заяв (а.с. 23 - 28 т. 1), та їх відповідне договору списання відображено в виписці по особовому рахунку позичальника (а.с. 220 - 225 т. 1), тобто дії відповідача відповідають умовам кредитного договору, не є несправедливими та не порушують прав позичальника.

Згідно п. 1.8.5. частини № 2 кредитного договору, дострокове виконання боргових зобов'язань не звільняє позичальника від обов'язку здійснювати щомісячні платежі в строках, в порядку та в розмірі, що передбачені цим договором.

Згідно наданих позивачами копій квитанцій (а.с. 82 - 175 т. 1), з огляду на обставини позову про незгоду ОСОБА_1 зі сплатою ним незрозумілих йому комісій банку, то ними вказано про сплату комісії за надання дозволу на відстрочу оформлення державного акту на земельну ділянку (а.с. 82, 87, 107 т. 1), комісії за кредитне обслуговування згідно тарифів банку (а.с. 95 т. 1) та прийом платежів згідно тарифів банку (а.с. 96 т. 1), решта квитанцій стосуються внесення коштів на поточний рахунок позичальника, який відкривається позичальником шляхом укладення відповідного договору з банком, та квитанцій на придбання відповідної валюти, порядок придбання якої в касі банку встановлено Додатковим договором від 22.02.2008 року, п. 1.11.2 з відповідними застереженнями, в яких позивач висловив свою обізнаність з обов'язковими платежами, передбаченими чинним законодавством (а.с. 14 т.1).

Щодо комісії за надання дозволу на відстрочу оформлення державного акту на земельну ділянку, то її сплата позивачем взагалі не передбачена укладеним між сторонами кредитним договором, та позивач не був зобов'язаний здійснювати її виплату, тому сплата позивачем такої комісії не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Сплата комісії за кредитне обслуговування згідно тарифів банку в сумі 2 474, 24 грн. відповідає п. 1.3.1.1. частини № 2 кредитного договору, згідно якого умовою отримання позичальником кредиту є відкриття позичальником поточного рахунку в банку та сплати банку комісії у відповідносі з діючими тарифами, та дана коміся передбачена графіком погашення коштів за договором від 22.02.2008 року, а отже не змінює грошових зобов'язань позичальника.

Згідно п. 5 частини № 1 кредитного договору, тарифами є типові тарифи на розрахунково-касове обслуговування фізичних осіб, а також щодо інших послуг банку, що є невід'ємною частиною договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, що укладається між банком та позичальником. Тобто з даними тарифами банку позичальник був обізнаний, оскільки уклав з банком відповідний договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку для отримання та відповідного повернення коштів банку.

Квитанції про сплату комісії за прийом платежів згідно тарифів банку (а.с. 96 т. 1) не вказують на їх сплату позивачем саме на виконання оспорюваного кредитного договору, а тому не можуть вказувати на порушення його прав за укладеним кредитним договором.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд вирішує спір лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, позивачі не заявляли вимог про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними, а вимоги про визнання кредитного договору недійсним в повному обсязі є недоведеними та безпідставними.

Та оскільки відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, відповідно відсутні підстави для визнання недійсними укладених на його забезпечення договорів поруки та іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні всіх позовних вимог позивачів слід відмовити в зв'язку з їх недоведеністю та безпідставністю, тому суд не досліджує заяву відповідача про сплив позовної давності (а.с. 211 т. 1).

Відповідно до кредитного договору № ML-B02/020/2008 від 22.02.2008 року сторони по справі уклали валютний кредитний договір (швейцарський франк) із відповідною процентною ставкою в валюті. Відповідно заяви позивача ОСОБА_1, останній отримав кошти в національній валюті в перерахунку до іноземної валюти, що не суперечить умовам вищезазначеного кредитного договору.

На підставі ст.ст. 203, 204, 215, 627 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про захист прав споживача, визнання кредитного договору № ML-B02/020/2008 від 22.02.2008 року, договору поруки № SR-B02/020/2008 від 22.02.2008 року та договору іпотеки № PML-B02/020/2008 від 25.03.2008 року недійсними.

В зв'язку з проголошенням в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини судового рішення, суд повідомляє, що з повним рішенням сторони зможуть ознайомитися 29 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: