Справа № 152/1600/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 листопада 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

встановив:

29.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.08.2009 року.

Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сімї, ведення господарства, утримання і виховання сина. Відповідач тривалий час з сімєю не проживає. Син майже з народження хворіє на психічне захворювання аутизм, не розмовляє, потребує постійної уваги та стороннього догляду, у звязку із чим вона не може працювати. Сину потрібно проводити належне обстеження та забезпечити його повноцінне лікування, що вона не може робити через відсутність коштів.

Відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому має можливість виконувати обовязки по утриманню неповнолітнього сина.

Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на оплату юридичної допомоги.

23.10.2015 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, а також на її утримання щомісячно 500 грн. до досягнення дитиною шестирічного віку, відповідно до вимог ч.3 ст.84 СК України, враховуючи, що її та відповідача син хворіє на психічне захворювання.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття, а також на її утримання в сумі 500 грн. до досягнення дитиною шестирічного віку.

Позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але однією сімєю не проживає. Обовязки по утриманню дитини повністю покладено на неї, оскільки відповідач коштів на утримання сина не надає. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 1000 грн. на утримання дитини викликаний тим, що син хворіє на психічну хворобу, потребує повноцінного обстеження, лікування, у тому числі для встановлення групи інвалідності, проте їй не вистачає на це коштів. Крім того, дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини, так як є працездатним, фізично здоровим, інших осіб на утриманні немає. Так як вона не працює, здійснюючи постійний догляд за сином, який має психічні розлади, то має право на утримання від чоловіка до досягнення сином шестирічного віку, у звязку із чим просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно. До того ж, просить стягнути з відповідача понесені нею при зверненні в суд судові витрати на оплату правової допомоги в сумі 50 грн. В утриманні дитини та її самої їй допомагають батьки. Щомісячно вона витрачає 1000 грн., які надають батьки, на лікування сина, зокрема, на заняття з логопедом-дефектологом, психологом, а також на придбання продуктів харчування. одягу для дитини. Її також утримують батьки, надають в середньому 500 грн. на місяць. Соціальної допомоги на утримання дитини вона не отримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі, але в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття. Суду пояснив, що він фізично здоровий, працездатний, але на даний час не має постійного місця роботи, тому не має доходів. Раніше він наймався на тимчасові заробітки і його дохід на місяць становив в середньому 3000 грн., але не щомісячно. Інших осіб, окрім сина, на утриманні не має. Також, пояснив, що він не має власного будинку, проживає із своїми батьками. Щомісячно він коштів на утримання сина не надавав, але 26.09.2015 року перерахував на картку дружини 1000 грн. на придбання для сина необхідних речей. Щодо стягнення коштів на утримання дружини заперечує, оскільки не спроможний на теперішній час утримувати дружину. Не заперечує щодо участі у додаткових витратах на дитину, про які його повідомлятиме дружина, зокрема у витратах на лікування та заняття з лікарями психологом, логопедом. На теперішній час синові не встановлено діагноз, повязаний із психічним захворюванням аутизмом.

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №077404 (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії 1-АМ №181448 (а.с.5).

Дитина сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих Михайлівською сільською радою від 28.09.2015 року за №№1516,1515 (а.с.6,8).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_5», дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на стаціонарному лікуванні з 17.03.2014 року по 03.04.2014 року з діагнозом: розлад експресивної мови (мутизм); розлад психологічного розвитку; перебуває під консультативним спостереженням (а.с.34).

З довідки Михайлівської сільської ради за №1517 від 28.09.2015 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 на території сільської ради ніде не працює з 29.06.2009 року по даний час (а.с.7).

Судом встановлено, виходячи із стверджень в судовому засіданні відповідача, що він фізично здоровий, працездатний, але не працює, отримує мінливий, нерегулярний дохід від тимчасових заробітків, розмір якого встановити неможливо, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, що не заперечується позивачкою, і, в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати.

Крім того, судом встановлено, що відповідач не приймає належної участі в матеріальному утриманні дитини, що вбачається із стверджень позивачки в судовому засіданні, та не заперечується відповідачем, оскільки останній пояснив, що надавав кошти на утримання дитини востаннє 26.09.2015 року в розмірі 1000 грн., які перерахував на картку позивачки.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з досліджених у справі доказів, основний обсяг обовязків, повязаних з утриманням дитини покладено на позивачку, з якою проживає дитина, що ставить сімю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачка не працює (а.с.7).

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не працює через те, що здійснює догляд за дитиною, яка має вади психічного розвитку, а тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе та немає необхідних засобів до існування і потребує матеріального утримання з боку відповідача, позивачкою суду не представлено.

Так, з пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що на обліку в УСЗН Шаргородської РДА як особа, що здійснює догляд за дитиною, котра має вади психічного розвитку, вона не перебуває, дитина не має статусу інваліда внаслідок психічного захворювання.

До того ж, судом встановлено, що дитина сторін не має вад психічного розвитку, а має розлади психологічного розвитку розлад експресивної мови (мутизм) (а.с.34), тоді як ч.3 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років у випадку, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 1000 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання сина, зокрема, на придбання ліків для дитини, одягу та продуктів харчування, а відповідач від матеріального утримання сина ухиляється, і не приймає участі в утриманні дитини.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що вони мають спільну неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, утримання якого є предметом даного спору, що дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, перерахувавши на рахунок позивачки 1000 грн. 26.09.2015 року, хоча отримує дохід від тимчасових заробітків, інших осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, за станом здоровя здоровий, протипоказань щодо працевлаштування не має.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обовязків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови та порушує права дитини.

Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач заперечень щодо цього не має.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 29.09.2015 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідач на даний час не працює і враховуючи, що позивачці розяснено судом її право звернутися до суду в порядку, передбаченому ст.185 СК України, у випадку додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, наприклад, хворобою, а також в порядку, передбаченому ст.192 СК України щодо зміни (збільшення) розміру аліментів, у випадку, якщо зміниться матеріальне становище платника аліментів.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню.

Позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на її утримання задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до вимог ч.3 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років у випадку, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, тоді як судом встановлено, що дитина сторін не має вад фізичного чи психічного розвитку, а має розлади психологічного розвитку розлад експресивної мови (мутизм) (а.с.34).

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати.

Відповідно до вимог ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

До витрат, повязаних із розглядом справи, відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати…

Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Правову допомогу ОСОБА_1 у цій справі надавав адвокат ОСОБА_6 (а.с.16-17).

Відповідно до квитанції про оплату за надану правову допомогу (а.с.16), вона складає 50 грн., які позивачкою сплачено адвокату.

Відповідно до вимог ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», якою встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, понесені позивачкою витрати на правову допомогу при зверненні в суд підлягають стягненню з відповідача.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.84, 180-184, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, непрацюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 29.09.2015 року і до його повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, непрацюючого, на користь ОСОБА_1 50 (пятдесят) гривень в рахунок витрат на оплату правової допомоги.

В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя