Справа № 341/2303/14-ц
Провадження № 22-ц/779/546/2015
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю.Д.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника позивача -відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Бовшівської сільської ради Галицького району про визнання права власності на спадкове майно та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Бовшівської сільської ради Галицького району про визнання права власності на частку у спадковому майні, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 21 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року з позовом в суд звернувся ОСОБА_2, щоб ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_6 проживав у спірному домоволодінні, тобто прийняв у встановленому законодавством порядку спадщину, тому звернувся до Галицької державної нотаріальної контори за оформленням спадщини. Нотаріусом відмовлено через відсутність реєстрації права власності на будинковолодіння його батьком. Його брат ОСОБА_5 з моменту одруження в 1994 році проживав окремо від них, а з 2004 року проживав у с. Задністрянське Галицького району, тобто спадщину не прийняв.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просив ухвалити рішення про визнання за ним права власності на ? частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті батька.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що після смерті батька разом із братом ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги. На час смерті батька він та його брат проживали разом з батьком, а тому є такими, що прийняли спадщину і йому належить ? частина домоволодіння. Доказом спільного проживання з батьком є довідки Бовшівської сільської ради подані до первісного позову, згідно яких зареєстрований у батьківському домоволодінні. Відомості про його не проживання на час смерті батька є надуманими, просить їх не брати до уваги з огляду на те, що сільська рада подає застарілі дані.

Ухвалою Галицького районного суду від 28 жовтня 2014 року обидві позовні вимоги об'єднано в одне провадження.

Рішенням Галицького районного суду від 21 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності по ? будинковолодіння по АДРЕСА_1 з господарськими спорудами у порядку спадкування.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову повністю.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом не взято до уваги і пояснення свідків та інформацію Бовшівської сілсьської ради, яка зазначена у довідках від 11 червня та 24 липня 2014 року. Зазначеними доказами підтверджено, що на момент смерті батька з ним проживав тільки він, а відповідач ОСОБА_5 з моменту одруження у 2002 році проживав окремо від батька у дружини, тому не прийняв спадщину.

Вислухавши доповідача, апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, представника позивача-відповідача ОСОБА_5, яка вимоги скарги заперечила перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та задовольняючи повністю позов ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, сторони на час смерті спадкодавця проживали разом з ним, із заявою про відмову від спадщини протягом встановленого строку для прийняття спадщини не зверталися, тому обидва прийняли майно. Доказом проживання ОСОБА_5 у батьківському спадковому будинку є довідки сільської ради про його реєстрацію. А відомості у довідках, що ОСОБА_5 не проживав разом із батьком суд не взяв до уваги, через те, що сільська рада констатує події десятилітньої давності, за відсутністю первинних документів та компетенції.

Однак, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції зроблено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, його висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення у цій частині і ухвалення нового.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін по справі - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Заповіт від його імені не посвідчувався.

Згідно довідки №289, виданої Бовшівською сільською радою від 24 липня 2014 року за померлим ОСОБА_6 згідно погосподарської книги №1 рахується будинковолодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, господарських будівель, гаражу.

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що з такою заявою до нотаріальної контори ОСОБА_5 не звертався.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно довідки Бовшівської сільської ради №235 від 11 червня 2014 року на момент смерті жителя с. Бовшів ОСОБА_2. в житловому будинку по вул. Лесі Українки, 54 були зареєстровані його сини: ОСОБА_2, 1971 р.н., ОСОБА_5, 1972 р.н. В управління спадковим майном після смерті батька вступив син ОСОБА_2, який постійно проживав і проживає в даному будинку. Син ОСОБА_5 від дня одруження проживає окремо, а з 2004 року проживає в с. Задністрянське (а.с. 13). Про те, що у спадковому будинку на час смерті батька ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживав, підтверджено також довідкою сільської ради від 12 листопада 2014 року, яку долучено до зустрічного позову (а.с. 56)

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із того, що він, як спадкоємець за законом першої черги має право на ? частку будинковолодіння, не звернувши увагу на той факт, що він не проживав на час смерті батька разом з ним і відповідно не набув права на спадкове майно.

Інформація викладена у довідках сільської ради про те, що син спадкодавця ОСОБА_5 від дня одруження проживав окремо, а з 2004 року проживає у селі Задністрянське Галицького району підтверджується, крім пояснень свідка, іншими доказами поданими позивачем ОСОБА_2

Актом обстеження господарства ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 від 19 березня 2015 року у складі депутата та свідків підтверджено, що у даному будинку зареєстрований ОСОБА_5, який не проживає в даному будинку від дня одруження з листопада 1998 року. Останній після одруження проживав в будинку батьків дружини, а на даний час проживає в с. Задністрянське Галицького району у власному будинку (а.с. 113).

Відповідно до довідки цієї ж сільської ради від 23 листопада 2015 року у виконкомі Бовшівської сільської ради від 21 листопада 1998 року було зареєстроване одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_7, про що видано свідоцтво про одруження НОМЕР_1.

Довідкою сільської ради від 30 березня 2015 року підтверджено, що ОСОБА_2 після смерті батька продовжує користуватись присадибною земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,18 га та ділянкою для ведення ОСГ площею 0,20 га і за вказані ділянки сплачує податок.

Оглянутими в засіданні апеляційного суду документами встановлено також, що за газ та світло, використані для утримання спадкового домоволодіння оплачував тільки позивач ОСОБА_2, про що не заперечував інший позивач та його представник.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 пояснила, що визнання права власності на половину спадкового домоволодіння батька її довірителю необхідне для того, щоб цю частину в подальшому подарувати сину брата ОСОБА_2 від першого шлюбу, оскільки син брата залишиться без майна, а доказом проживання ОСОБА_5 у будинку батька на час його смерті в засіданні суду першої інстанції підтверджували свідки. Представник заперечувала, що з 2004 року її довіритель перейшов проживати у с. Задністрянське зазначаючи, що цей населений пункт відноситься до с. Бовшів Галицького району. Також подала три квитанції про сплату ОСОБА_5 податку за землю у 2009, 2010, 2014 роках.

З'ясовуючи дані обставини колегією суддів встановлено, що такі доводи представника ОСОБА_5 є необґрунтованими.

Довідкою Задністрянської сільської ради Галицького району від 31 березня 2015 року підтверджено, що ОСОБА_5 дійсно приблизно з 2005 року проживає в АДРЕСА_2 разом з сім'єю, але не зареєстрований. Довідка також підтверджує, що с. Задністрянське не відноситься до Бовшівської сільської ради, як про це зазначала представник ОСОБА_5

У засіданні суду першої інстанції допитувався тільки свідок ОСОБА_8 з сторони позивача ОСОБА_2, який підтверджував його позовні вимоги. Жодного свідка для підтвердження факту проживання ОСОБА_5 у господарстві батька на час його смерті позивач ОСОБА_5 та його представник не заявляли, тому є голослівними доводи представника позивача про те, що свідки в судовому засіданні підтверджували факт проживання ОСОБА_5 у спадковому господарстві.

При розгляді справи апеляційним судом з'ясовано, що земельні ділянки, якими користується позивач ОСОБА_2 знаходяться біля спадкового будинку, в якому він проживає. ОСОБА_5 використовує земельну ділянку, яка належала померлому батьку в іншому місці, за що і сплачує земельний податок. Однак плата за користування земельною ділянкою згідно поданих квитанції не є підтвердженням того, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи зазначені обставини суд першої інстанції у повній мірі не з'ясував усі обставини справи, тому не мав законних підстав для задоволення позову ОСОБА_5 та визнання за ним права власності на ? частину домоволодіння померлого батька у зв'язку з неприйняттям спадщини у встановленому законом порядку.

Позивач-відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду по визнання права на частину спадкового майна тільки після звернення брата ОСОБА_2І з позовом про визнання права власності на все домоволодіння.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Галицького районного суду від 21 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Бовшівської сільської ради Галицького району про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове домоволодіння, що складається з житлового будинку площею 74,1 кв.м, веранди площею 6,3 кв.м, гараж площею 40, 6 кв.м, комори площею 93,6 кв.м, стайні-комори 46,1 кв.м, шопи площею 13,2 кв.м, криниці площею 6 кв.м, воріт площею 4,7 кв.м, огорожі площею 42 кв.м, огорожі площею 23,9 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Бовшівської сільської ради Галицького району про визнання права власності на частку у спадковому майні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко