АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

08 жовтня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб, зареєстрований 14.08.2009р. у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 607 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.народження - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 14.08.2009р. у Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ під актовим записом № 607.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження., що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5,). Донька проживає з матір'ю.

В судовому засіданні встановлено, що з листопада 2014 року сторони спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують, проживають окремо. Строк на примирення надавався сторонам двічі, проте примирення не відбулося.

24.04.2014р. позивачка зверталася із позовною заявою про розірвання шлюбу та рішенням Жовтневого районного суду від 14.05.2014р. шлюб було розірвано. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.07.2014р. рішення районного суду від 14.05.2014р. скасовано та в задоволені позову було відмовлено.

Факт напружених стосунків в родині підтверджується обставинами, зазначеними у висновку спеціаліста судово-медичного експерта від 03.11.2014р., а саме, позивачка під час огляду повідомила, що відповідач застосовував до неї силу, бив по обличчю, голові, бив в область живота, висмикував волосся.

Крім того, такі напружені стосунки негативно впливають на дитину сторін, малолітню ОСОБА_4, 2007р.народження, яка перебуває на обліку у лікаря, що підтверджується довідкою від 17.11.2014р., виданою лікарем Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні.

Судом першої інстанції всановлено,шо 19.02.2015р. позивачка разом із донькою виїхала за межі України, що свідчить про її небажання поновлювати подружні стосунки з відповідачем. Крім того, в наданій суду 18.11.2014р. заяві позивачка зазначала, що вона ненавидить та зневажає відповідача та вже має іншого чоловіка, з яким бажає зареєструвати шлюб.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності розірвати шлюб між сторонами по справі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно вирішив позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки неповно з'ясував обставини справи - не встановив дійсні обставини справи, причини фактичного припинення шлюбу, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що судом були вірно були встановлені обставини справи, а саме окреме проживання сторін та припинення між ними шлюбних відносин з листопада 2014 року , і ці обставини не заперечувались відповідачем, було вжито заходів для примирення сторін з урахуванням заперечень відповідача проти розірвання шлюбу, які до примирення не призвели, отже висновок суду про неможливість збереження шлюбу сторін відповідає встановленим обставинам справи.

Крім того в апеляційній скарзі відповідач не навів доводів з яких би вбачалось, що існує можливість збереження сім`ї. Суд правильно врахував, що позивачка і раніше зверталась з аналогічним позовом в подальшому вирішила вжити заходи для збереження сім`ї, проте змушена була повторно звертатися до суду, так як взаємини між сторонами на краще не змінились і позивач прийняла остаточне рішення , щодо розірвання шлюбу.

На даний час позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає неможливим збереження сім`ї, сторони проживають окремо. З врахуванням норм закону, відповідно до яких ні хто не може бути примушений до шлюбу, та встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що відмова в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде порушувати права позивача на свободу та особисту недоторканість.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича