Справа № 355/1859/14ц Головуючий у І інстанції Єременко В.М.
Провадження № 22-ц/780/1460/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 30 25.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Коцюрби О.П.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті вчиненого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернувся в суд з зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що вироком Баришівського районного суду Київської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неопадткованих мінімумів доходів громадян - 1700 грн. Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_2 звільнений від покарання з підстав, передбачених ст. 49 КК України у зв"язку із закінченням строків давності.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 березня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_2 скасовано і звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України в зв"язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2014 року ухвала апеляційного суду Київської області залишена без змін.

Як зазначає позивач, в результаті скоєного відповідачем злочину, йому завдано легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого позивач знаходився на лікуванні у медичних закладах. На негайну доставку позивача до лікарні витрачено 300 грн, на лікування у медичному закладі - 1 804,15 грн, проїзд батьків до лікарні - 2000 грн, придбання продуктів для покращеного харчування - 1 003,54 грн, крім того був пошкоджений одяг - куртку вартістю 850 грн, штани вартістю 250 грн, светр вартістю -150 грн, а всього на суму 6 357,69 грн.

Діями відповідача завдано і моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болі, душевних стражданнях, позивач переніс психологічний стрес, порушені нормальні життєві зв"язки. Моральну шкоду позивач оцінює у 50 000 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача 6 357 грн матеріальної шкоди, 50 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 4 000 грн моральної шкоди, судовий збір в дохід держави. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як видно із матеріалів справи, вироком Баришівського районного суду Київської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неопадткованих мінімумів доходів громадян - 1700 грн. Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_2 звільнений від покарання з підстав, передбачених ст. 49 КК України у зв"язку із закінченням строків давності (а.с. 6-11). Під час розгляду кримінальної справи, цивільний позов заявляла мати ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, який був частково задоволений.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 березня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_2 скасовано і звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України в зв"язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2014 року ухвала апеляційного суду Київської області залишена без змін. (а.с. 12-16, 17-19).

Як встановлено вищевказаними рішеннями судів, в результаті умисних протиправних дій ОСОБА_2 потерпілий (позивач) ОСОБА_1. отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я у вигляді закритої черепно -мозкової травми, яка проявилася у струсі головного мозку та забої м"яких тканин грудної клітини зліва.

Згідно ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, окремо зазначених в законі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року ( із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5 ) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.6.4 Методичних рекомендацій Міністерства юстиції України від 13 травня 2004 року «про відшкодування моральної шкоди» моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь яка компенсація моральної шкоди, не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи.

У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Не викликає сумнівів, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачеві було нанесено таку шкоду, що виразилася у моральних стражданнях та переживаннях з приводу протиправних дій відповідача, внаслідок яких позивач отримав тілесні ушкодження, перебував на лікуванні.

В душевних стражданнях, які позивач отримав від порушення нормального образу життя, разом з тим, суду не надані будь-які докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної йому моральної шкоди і настання внаслідок протиправних дій відповідача суттєвих негативних наслідків для його психологічного та фізичного стану. З урахуванням викладеного, суд вірно дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 000 грн., що слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Сума відшкодування визначена судом з урахуванням характеру та тривалості заподіяних позивачу страждань, переживань та незручностей, а також характеру дій відповідача.

Що стосується стягнення матеріальної шкоди, то відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, тому висновок суду про відмову у позові в даній частині є вірним.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: