АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів: Крижанівській Г.В., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Абдуллаєвій Е.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» («ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» («ВіЕйБі Банк») Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» про стягнення нарахованої, невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з наведеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ( далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») про стягнення нарахованої, невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивач зазначила, що вона з 05 травня 2011 року працювала в ПАТ «ВіЕйБі Банк» на посаді начальника Управління навчання персоналу. З 06 лютого 2015 року звільнена за скороченням штату. Відповідно до розрахункового листа їй було нараховано, але не виплачено додаткову заробітну плату у розмірі 36760,00 грн., яку вона просить стягнути, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_4 додаткову заробітну плату в сумі 36 670,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

На рішення суду першої інстанції ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» СлавкіноїМ.А. подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у позові.

Апелянт, зазначає, що трудовий договір з ОСОБА_4 оформлено наказом № 499-к від 04 травня 2011 року про прийняття на роботу відповідно до поданої неї заяви про прийняття на роботу. Також, про переведення позивачки на іншу посаду оформлялось наказом № 1343-п від 30 грудня 2011 року; посадовий оклад встановлено 12 866,00 грн. та додаткову заробітну плату в сумі 5514,00 грн. (18 380,00 грн.).

Колективним договором визначено принципи встановлення й зміни розміру додаткової заробітної плати, які затверджуються у відповідному розпорядчому або нормативному документі. Такого документу про встановлення додаткової заробітної плати відносно ОСОБА_4 не видавалось. Штатним розписом ОСОБА_4 визначено розмір заробітної плати та індивідуальної надбавки.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_4 - скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

За матеріалами справи ОСОБА_4 працювала в ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 05 травня 2011 року, звільнена за скороченням штатів (п.1ст.40 КЗпП) наказом тимчасової адміністрації 41-п від 06 лютого 2015 року (а.с.72).

За заявою про прийняття на посаду 05 травня 2011 року з окладом 9760,00 грн. позивачку відповідно до наказу № 499-п від 04 травня 2011 року прийнято на посаду провідного менеджера (з навчання) Управління навчання персоналу Департаменту управління персоналом (випробувальний строк 3 місяці) з робочим місцем в м.Києві, посадовий оклад згідно із штатним розписом (а.с.64,65).

За заявою позивачки від 03 січня 2012 року, відповідно до наказу останню переведено на посаду на посаду начальника Управління навчання персоналу Департаменту персоналу і праці з 03 січня 2012 року (витяг а.с.66) з робочим місцем в м.Києві, посадовий оклад згідно із штатним розписом (а.с.66,67).

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» № 41-п від 05 лютого 2015 року ОСОБА_4 звільнено за скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.72).

Як вбачається з витягу штатного розпису оклад позивачки становить 12 866,00 грн., надбавка до зарплати - 5514 грн. (а.с.68-71).

З наданої копії трудового договору від 01 жовтня 2014 року, укладеного в особі голови правління ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_6 і ОСОБА_4, вбачається, що відповідно до п.4.1 місячна зарплата - 18380,00 грн.; п.4.2 працівнику повинна бути нарахована та виплачена 21 листопада 2014 року додаткова заробітна плата 36760,00 грн. (а.с.5).

Апелянт посилається на умови колективного договору стосовного того, що колективним договором визначено принципи встановлення й зміни розміру додаткової заробітної плати, які затверджуються у відповідному розпорядчому або нормативному документі.

Апелянтом надано копію додатку до колективного договору (а.с.60-62), який не містить дату видання договору, при цьому не надано копію самого колективного договору.

Відповідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Конституційний Суд України рішенням від 15 жовтня 2013 року, справа № 8-рп/2013, щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» вказав на те, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За положення ст. 21 КЗпП України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольнивши позов щодо стягнення не рахованої та не виплаченої додаткової заробітної плати, яка була передбачена умовами трудового договору, укладеного між роботодавцем та працівником, оскільки даний трудовий договір на час розгляду справи не було визнано незаконним або недійсним.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (п.1.18) № 2 від 05 липня 2012 року затверджено положення про виведення банку з фінансового ринку; постановою НБУ від 19 березня 2015 року № 188 (а.с.59) прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20 березня 2015 року започатковано процедуру ліквідації банку (а.с.57), оскільки між сторонами спір виник з приводу порушення законодавства про оплату праці.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги. Оскаржуване рішення ухвалення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують

Керуючись ст..ст.303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів

УХ В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» («ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» («ВіЕйБі Банк») Славкіної МариниАнатоліївни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: