АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1157/2015 Єдиний унікальний номер справи: 661/5115/13-ц
Категорія 27 Головуючий в І інстанції Ведяшкіна Ю.В.
Доповідач: Приходько Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 30 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Борко А.Л.
Кузнєцової О.А.
При секретарі:Сидоренко І.І.

За участю прокурора: Коваленко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2015 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, третя особа орган опіки та піклування Новокаховської міської ради Херсонської області в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з зазначеним позовом, вимоги якого були уточненні в ході розгляду справи, посилаючись на те, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань щодо повернення отриманих у кредит грошових коштів та сплати процентів за користування ними, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2013 року, що набрало законної сили, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, розташовану у АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року, шляхом її продажу як предмета іпотеки з дотриманням процедури проведення прилюдних торгів. Посилаючись на викладене позивач остаточно просив виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та неповнолітніх ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з квартирі АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, з підстав визначених ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2015 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Під час розгляду справи представник ПАТ КБ «Приватбанк» Сукач А.А. апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі, просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_11, зазначили, що рішення суду на їх думку є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились направивши до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без їх участі.

Представники виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - орган опіки на піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, ОСОБА_12, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції та прокурор Коваленко Т.О. апеляційну скаргу не визнали, зазначивши що рішення суду, на їх думку, є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення позову про виселення відповідачів, в тому числі неповнолітніх дітей, без надання іншого житлового приміщення відсутні.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти у сумі 22000 доларів США строком до 13 березня 2028 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами.

14 березня 2008 року в забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором, між вказаними сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2013 року, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 35489.81 доларів США та 148452.05грн. звернуто стягнення на зазначену вище квартиру.

Вказане рішення змінено рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29 січня 2015 року, яке забрало законної сили. Зменшено загальний, визначений окремо в національній валюті України, розмір заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на іпотечне майно з 148452.05грн. до 61379.19грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

04 вересня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив ОСОБА_5 письмову вимогу про добровільне звільнення усіма мешканцями житлового приміщення за зазначеною адресою у місячний строк з дня отримання цієї вимоги. Письмова вимога отримана ОСОБА_5 17 вересня 2013 року.

У спірній квартирі зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_5, його неповнолітні діти: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його мати ОСОБА_6 Вказана обставина підтверджується довідкою КП «Новокаховське житлове експлуатаційне управління» від 25.12.2013 року. Крім того, в квартирі постійно проживає дружина відповідача та мати неповнолітніх дітей - ОСОБА_7

З довідок Каховського БТІ та інформаційних довідок Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що інше житло, крім спірної квартири, у відповідачів відсутнє.

Згідно повідомлення виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області №3723-л від 23.09.2014 року, при виконавчому комітеті не існує соціального фонду житла для тимчасового проживання осіб, що втратили житло внаслідок тих чи інших причин. Згідно з чинним житловим законодавством України житлова комісія розподіляє житло громадянам, які перебувають на квартирному обліку при виконавчому комітеті Новокаховської міської ради.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ПАТ КБ «Приватбанк» просив виселити відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки, з підстав визначених ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач припинив виконувати свої зобов'язання з об'єктивних причин (значне здороження кредиту), а позивач не вживав жодних заходів з метою надання відповідачу можливості погасити заборгованість за кредитом на обопільно вигідних умовах.

Крім того, суд першої інстанції послався також як на підставу відмови у задоволені позову на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Так, відмовляючи у задоволені позову з підстав невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором у зв'язку із значним здороженням кредиту та застосувавши до спірних правовідносин норму Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд залишив поза увагою, що спір у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено судом, а саме рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2013 року, зі змінами ухваленими рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29 січня 2015 року.

Також слід зазначити, що, вказаний вище Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. При цьому Закон не призупиняє дії будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, а також для виселення громадян з жилого приміщення, на яке звернуто стягнення.

Отже висновок суду в цій частині є невірним, а тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання як на підставу відмови у задоволені позову зазначення про невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором з об'єктивних причин внаслідок здороження кредиту та Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для виселення відповідачів з житлового приміщення на яке звернуто стягнення без надання іншого житлового приміщення з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно з ч.2 ст. 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч. 2 ст. 39 та/або ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР).

Такі правові висновки зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), від 24 червня 2015 року (справа № 6-447цс15), від 01 липня 2015 року (справа №6-875цс15), які відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки відповідно до умов договору іпотеки від 14 березня 2008 року належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 03 березня 2008 року, тобто до укладення кредитного договору.

Зазначена квартира придбана ОСОБА_5 за рахунок коштів отриманих від продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_4, яка належала на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та незначної частки кредитних коштів.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими по справі доказами.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної власності належала двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області від 27 лютого 2008 року (т.2 а.с.80) ОСОБА_5 надано дозвіл підписати в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_4, право користування якою мають малолітні ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1 за умовою одночасного підписання договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, право користування якою в подальшому матимуть малолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Цим же рішенням ОСОБА_5 надано дозвіл укласти в банківській установі договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1, право користування якою в подальшому матимуть малолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_15

03 березня 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продали належну їм квартиру за адресою АДРЕСА_4 за ціною 127512.50грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_13, посвідченого 03 березня 2008 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сердюк Л.І.

В той же день, 03 березня 2008 року, тобто до укладення кредитного договору, ОСОБА_5 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_5, посвідченого 03 березня 2008 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сердюк Л.І. За умовами договору продаж зазначеної квартири вчинений за ціною 21026грн. (інвентарна оцінка), з яких частину сплачено продавцем до підписання договору, а решту покупець зобов'язався сплатити до 15 березня 2008 року. Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 06 березня 2008 року.

Як пояснив ОСОБА_5, під час розгляду справи, спірну квартиру він фактично придбав за 32000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 03 березня 2008 року становить 161600грн.( вказана обставина підтверджується додатком №1 до кредитного договору від 13 березня 2008 року, в якому зазначена вартість квартири - 32000 доларів США), з яких 127512,50грн, що становить, відповідно до курсу НБУ діючого на час укладення договору, 25250 доларів США, отриманих від продажу належної йому квартири він сплатив продавцям до підписання договору, а решту - в розмірі 6750 доларів США, що еквівалентно 34087.50грн., сплатив після отримання кредиту. Вказані обставини щодо вартості предмету іпотеки та порядку розрахунку між продавцем та покупцем квартири підтверджуються зазначеними вище доказами.

Представником позивача під час розгляду справи зазначені обставини не спростовані, та не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, що предмет іпотеки був придбаний саме за рахунок кредитних коштів.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що квартира, яка є предметом іпотеки, придбана за рахунок кредитних коштів, оскільки частка вартості квартири, що була сплачена за рахунок кредитних коштів є незначною, а тому відсутні і передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Встановивши, що у м. Нова Каховка відсутній взагалі фонд житла для тимчасового проживання осіб, що втратили житло внаслідок тих чи інших причин приміщення, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, про те, що задоволення позову призведе до порушення конституційних прав відповідачів, в тому числі і малолітній дітей, на житло. Зазначений висновок суду відповідає вимогам ч.2 ст. 109 ЖК України у поєднанні з нормами ст.ст. 39,40 Закону України «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують, а тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,309 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання як на підставу відмови у задоволені позову зазначення про невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором з об'єктивних причин внаслідок здороження кредиту та Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: