АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4555/14-ц Номер провадження 22-ц/786/754/15Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Полтав

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Микільської сільської ради Полтавського району, третя особа: Полтавська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно колгоспного двору та спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: житлового будинку під літ. «А-1, а», гаражів під літ. «Б, Д, б1», літньої кухні під літ. «В, в», погрібу/Вхідний погріб під літ. « в1, И», сараїв під літ. «в3, Г, Е, Ж, ж, і», сараю (малоцінний) під літ. «е», вбиральні під літ. «З», сінника (тимч.) /Баня під літ. «І/б», навісу (тимчасові) під літ. «в2, Ї», огорожі, ворота під № 1, 2, 4, 5, колодязю/вигріб під №3/№6, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1, як на майно колгоспного двору; визнати за нею право власності в порядку спадкування, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 на 3/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: житлового будинку під літ. «А-1, а», гаражів під літ. «Б, Д, б1», літньої кухні під літ. «В, в», погрібу/Вхідний погріб під літ. « в1, И», сараїв під літ. «в3, Г, Е, Ж, ж, і», сараю (малоцінний) під літ. «е», вбиральні під літ. «З», сінника (тимч.) /Баня під літ. «І/б», навісу (тимчасові) під літ. «в2, Ї», огорожі, ворота під № 1, 2, 4, 5, колодязю/вигріб під №3/№6, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_6

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 4,98 га., що розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За своє життя ОСОБА_6 заповіт не склав, а тому спадкоємцями вказаного нерухомого майна є- донька ОСОБА_5 та відповідачка, донька - ОСОБА_3

В установлений 6-ти місячний термін вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до Полтавської районної державної нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, згідно листа № 02-14/4451 від 20 листопада 2013 року. Тому для вирішення даного питання вона змушена звернутися до суду.

Окрім того, вказує, що згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 15 вересня 1998 року, 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_6, на праві особистої власності.

Вказаний житловий будинок, згідно погосподарської книги № 6, особовий рахунок НОМЕР_1 на 01 липня 1990 рік відноситься до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6, а членом є дочка - ОСОБА_7, що підтверджується довідкою НОМЕР_1 від 18 грудня 2013 року виданою Виконкомом Микільської сільської ради Полтавського району.

Таким чином, вважає, що відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року їй на праві власності належить ? частина майна колгоспного двору, тобто ? частина житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1.

Рішенням Полтавського районног осуду Полтавської області від 30 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: житлового будинку під літ. «А-1, а», гаражів під літ. «Б, Д, б1», літньої кухні під літ. «В, в», погрібу/Вхідний погріб під літ. « в1, И», сараїв під літ. «в3, Г, Е, Ж, ж, і», сараю (малоцінний) під літ. «е», вбиральні під літ. «З», сінника (тимч.) /Баня під літ. «І/б», навісу (тимчасові) під літ. «в2, Ї», огорожі, ворота під № 1, 2, 4, 5, колодязю/вигріб під №3/№6, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1, як на майно колгоспного двору.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 на 3/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: житлового будинку під літ. «А-1, а», гаражів під літ. «Б, Д, б1», літньої кухні під літ. «В, в», погрібу/Вхідний погріб під літ. « в1, И», сараїв під літ. «в3, Г, Е, Ж, ж, і», сараю (малоцінний) під літ. «е», вбиральні під літ. «З», сінника (тимч.) /Баня під літ. «І/б», навісу (тимчасові) під літ. «в2, Ї», огорожі, ворота під № 1, 2, 4, 5, колодязю/вигріб під №3/№6, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивачки - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 травня 2013 року, серії НОМЕР_2. В книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №28.

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 4,98 га., що розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У відповідності з вимогами ст. 1220 ЦК України, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

За своє життя ОСОБА_6 заповіт не склав, а тому спадкоємцями вказаного нерухомого майна є- донька ОСОБА_5 та відповідачка, донька - ОСОБА_3

Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, відсутні.

В установлений 6-ти місячний термін ОСОБА_5 звернулась із заявою про прийняття спадщини до Полтавської районної державної нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, згідно листа № 02-14/4451 від 20 листопада 2013 року.

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 вересня 1998 року, 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_6, на праві особистої власності.

Вказаний житловий будинок, згідно погосподарської книги № 6, особовий рахунок НОМЕР_1 на 01 липня 1990 рік відноситься до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6, а членом є дочка - ОСОБА_7, що підтверджується довідкою НОМЕР_1 від 18 грудня 2013 року виданою Виконкомом Микільської сільської ради Полтавського району.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:

а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Позивачка, як член колгоспного двору, не втратила права на частку в його майні і згідно вказаних норм має право на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту від 17 жовтня 2014 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 в с. Ваці Полтавського району складається з: житлового будинку під літ. «А-1, а», гаражі під літ. «Б, Д, б1», літньої кухні під літ. «В, в», погрібу/Вхідний погріб під літ. « в1, И», сараїв під літ. «в3, Г, Е, Ж, ж, і», сарай (малоцінний) під літ. «е», вбиральні під літ. «З», сінника (тимч.) /Баня під літ. «І/б», навісу (тимчасові) під літ. «в2, Ї», огорожі, ворота під № 1, 2, 4, 5, колодязю/вигріб під №3/№6.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві як члену колгоспного двору належить 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1, а також будучи спадкоємцем першої черги майна померлого батька має право на ? частину спадкового майна, тобто на 3/8 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимоги про визнання права власності на майно колгоспного двору є безпідставними.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 проживала у спірному житловому будинку, при цьому її права не були порушені чи оспорені.

Перебіг строку позовної давності щодо вимоги позивача про визнання права власності на майно колгоспного двору починається з дня смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, коли відповідач ОСОБА_3 почала заперечувати проти прав ОСОБА_5 на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1.

Таким чином, строк позовної спливає 27 травня 2016 року та позивачем не пропущений.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо наявності інших членів колгоспного двору, що мають право на спірне нерухоме майно спростовується матеріалами справи.

Так, спірний житловий будинок, згідно погосподарської книги № 6, особовий рахунок НОМЕР_1 на 01 липня 1990 рік відноситься до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6, а членом є дочка - ОСОБА_7, що підтверджується довідкою НОМЕР_1 від 18 грудня 2013 року виданою Виконкомом Микільської сільської ради Полтавського району.

Таким чином, на момент введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто 01 липня 1990 року членами колгоспного двору були саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які не втратили право на частку в майні колгоспного двору.

Твердження апелянта про помилкове посилання суду першої інстанції на роз'яснення Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» є безпідставним, оскільки вказана постанова не була скасована та є чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Окрім того, не зазначення судом першої інстанції точної суми судових витрат, що підлягають стягненню на користь позивача не є підставою для скасування рішення суду, а є підставою для ухвалення додаткового рішення в порядку, визначеному ст. 220 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що спірне майно було набуте ОСОБА_6 в період з 1998 року по 2003 рік спростовується матеріалами справи.

Так, відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 Полтавського району житловий будинок під літ. «А-1, а», гаражі під літ. «Б, Д,», літня кухня під літ. «В, в», погріб/Вхідний погріб під літ. « в1, И», сараї під літ. «, Г, Е, Ж», сарай (малоцінний) під літ. «е», вбиральня під літ. «З», сінник (тимч.) / навіс (тимчасові) під літ. «в2, Ї», огорожі, ворота під № 1, 2, 4, 5, колодязь/вигріб під №3/№6 входили до складу садиби станом на 01 липня 1990 року.

Посилання апелянта на помилкове вирішення судом першої інстанції питання про судові витрати є неспроможним.

Так, позивачем ОСОБА_5 по суті не було пред'явлено будь-яких вимог до Микільської сільської ради, при цьому остання, на відміну від ОСОБА_3, жодним чином не оспорювало право власності позивача.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Проте судом першої інстанції залишено поза увагою відомості, що містяться у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 Полтавського району щодо наявності самочинних будівель, а саме сараїв під літ. «в3, ж, і», бані під літ. «б», гаража під літ. «б1».

Відповідно до абз.1 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, вимог про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо позивачем не заявлялися, а тому підстави для визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво в порядку спадкування відсутні.

Окрім того, згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Станом на 01 липня 1990 року самочинні будівлі не входили до складу колгоспного двору, а тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на них.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК України), порушення вимог статті 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду тощо.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, внаслідок неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, місцевим судом допущено помилки у рішенні в визнання за ОСОБА_5 права власності на сараї під літ. «в3, ж, і», баню під літ. «б», гараж під літ. «б1», що розташовані в с. Ваці Полтавського району по АДРЕСА_1, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, так як їх можна усунути, не змінюючи суть рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2015 року - змінити.

Виключити з переліку майна, що входить до складу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, на яке рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2015 року визнано право власності ОСОБА_5, за адресою АДРЕСА_1, с. Ваці Полтавського району сараї під літ. «в3, ж, і», баню під літ. «б», гараж під літ. «б1»

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: