Справа №490/719/14-ц 25.02.2015 25.02.2015 25.02.2015
Провадження №22-ц/784/513/15 Суддя першої інстанції: Батченко О.В.
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Довжук Т.С.,

із секретарем судового засідання - Романенко Ю.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, відповідачки - ОСОБА_3 її представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про поділ майна подружжя та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

В січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Позивач зазначав, що з 1995 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За період шлюбу за спільні кошти 27 вересня 2002 року була придбана квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладене, на те, що вказана квартира є спільною сумісною власністю, а дійти згоди щодо її поділу добровільно не має можливості позивач просив суд про поділ спільного майна подружжя - квартири та визнання за ним та за відповідачкою права власності по 1/2 частки вказаної квартири.

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_5 з зустрічним позовом про поділ майна подружжя та визнання права власності.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 зазначала, що у період перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за кошти її батьків була придбана квартира АДРЕСА_1. На даний час, вона разом із неповнолітнім сином - ОСОБА_6 проживають окремо від ОСОБА_5

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи інтереси неповнолітнього сина, який має суттєві розлади здоров'я, у зв'язку з чим потребує додаткових витрат на лікування, ОСОБА_3 просила суд відступити від засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності та визнати право власності за нею на 2/3 частини, а за позивачем на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

29 вересня 2014 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_5

Цією ж ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучено - Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2014 року первісний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Ухвалено поділити спільне майно подружжя - квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 визнано право власності на 2/3 частини вказаної квартири. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ним та відповідачкою право власності на спірну квартиру в рівних частках, по 1/2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 8 вересня 1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2014 року було розірвано (а.с.6, 124).

За час подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 27 вересня 2002 року у період шлюбу сторони придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано 4 жовтня 2002 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_5 ( а.с.8-9).

Задовольняючи позов ОСОБА_5 частково, суд першої інстанції відступив від засади рівності часток, оскільки з відповідачкою проживає неповнолітній син, який потребує лікування.

Однак із таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України, який діяв на час купівлі спірної квартири та ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як на підставу визнання права власності на 2/3 частини спірної квартири ОСОБА_3 посилалася на те, що неповнолітній син ОСОБА_6, який проживає разом з нею у зв'язку з хворобами потребує лікування, а позивач ніякої матеріальної допомоги не надає, аліментів, які сплачує останній недостатньо.

Однак, належних доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Згідно довідки Жовтневого відділу ДВС Запорізького МУЮ, ОСОБА_5 сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_6, які стягуються на підставі рішення суду з заробітної плати, станом на 1 жовтня 2014 року заборгованість відсутня (а.с. 58, 125).

Отже, посилання суду на недостатність сплачуваних аліментів на лікування дитини ґрунтується лише на припущеннях. Тобто, судом порушено вимоги ч. 4 ст. 60 ЦПК України, за якою встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збільшуючи частку ОСОБА_3 у квартирі, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд у порушення вимог ст. ст. 212-214ЦПК України не навів і не довів наявності таких обставин, які дозволяють вийти за межі ідеальних часток у праві спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що частка дружини у спільному майні подружжя становить 2/3, а відтак, й помилково визнав право власності на вказану частку спірної квартири за ОСОБА_3

Таким чином, рішення суду на підставі п. 2,4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_5 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 138,38 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частини за кожним.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 138,38 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: