Справа № 344/2757/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1877/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 пред'явив до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вищезазначений позов, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що Банк в добровільному порядку відмовився повертати йому вкладені ним кошти згідно договору про банківський строковий вклад «Класік» №300131/114276/3-14, укладений 01.10.2014 року на строк 3 місяці. Посилаючись на вищенаведене, просив стягнути в його користь 7097,73 доларів США банківського вкладу, 212,93 доларів США неустойки та 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 7097,73 доларів США заборгованості за договором банківського вкладу, 212,93 доларів США неустойки та 1000 грн на відшкодування моральної шкоди. Також постановлено стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави 1780,72 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне дослідження судом доказів, які мають значення для справи, а також на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що розгляд справи відбувався без участі відповідача, а тому, на його думку, суд повинен був ухвалити заочне рішення. Крім того, судом не було враховано того, що Банк не відмовлявся від своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, однак через зовнішні фінансово-економічні фактори та ряд соціально-політичних аспектів, незалежних від нього, був позбавлений можливості виконати такі у повній мірі. Крім того, апелянт не погоджується також і з висновком суду про спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки останнім не доведено наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача, а також причинно-наслідковий зв'язок між шкодою і діяннями заподіювача. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судове засідання ОСОБА_2 та представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не з'явились з невідомих причин, хоч судові повідомлення були вручені завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Банком було порушено умови договору банківського вкладу щодо повернення депозитних коштів на вимогу вкладника, а тому він повинен виплатити суму банківського вкладу і неустойки, а також відшкодувати 1000 грн спричиненої моральної шкоди. Колегія суддів погоджується із таким висновком тільки в частині стягнення суми банківського вкладу та неустойки на підставі наступного.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 01.10.2014 року між сторонами було укладено договір №300131/114276/3-14 про банківський строковий вклад «Класік» на суму 9452,73 долари США, на строк до 01.01.2015 року (а.с.5).

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу із закінченням встановленого договором строку (строковий вклад).

Із змісту ч.2 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи, зокрема із виписки Банку по особовому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що на депозитному рахунку позивача станом на 09.02.2015 року залишився вклад у розмірі 7097,73 доларів США (а.с. 8).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зобов'язав Банк нарахувати і виплатити позивачу 7097,73 доларів США заборгованості за договором банківського вкладу та 3% річних у розмірі 212,93 доларів США.

Посилання апелянта на незалежні від нього зовнішні фінансово-економічні фактори та ряд соціально-політичних аспектів, через які Банк був позбавлений можливості у повній мірі виконати свої зобов'язання за договором депозиту колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Щодо висновків суду першої інстанції про часткове задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з укладеного сторонами договору банківського вкладу, за порушення зобов'язання відшкодування моральної шкоди договором не передбачено. Окрім того, стягнення моральної шкоди відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», на які посилався позивач також є безпідставним, так як п. 5 ч. 1 ст. 4 даного Закону передбачає, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення із ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди не може бути залишено в силі та підлягає скасуванню в даній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2015 року в даній справі в частині стягнення із ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на корись ОСОБА_2 1000 грн моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в зазначеній частині нове рішення. В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко