Справа № 455/380/15-ц
Провадження № 2/455/202/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2015 року Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Ференц О.І.

при секретарі - Нестер М.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Старий Самбір цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Терлівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Старосамбірська державна нотаріальна контора, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

02.04.2015р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 01.08.1948р. одружилися її прадід та прабаба - ОСОБА_3 та ОСОБА_7. За час шлюбу у них народилося двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, її дід, та ОСОБА_6, 1952 р.н.. В 1955р. її прадід та прабаба побудували житловий будинок в АДРЕСА_1, в якому проживали разом та вели спільне господарство, проте не оформили належним чином право власності на нього. Цей житловий будинок є робітничим двором, що підтверджено довідкою Терлівської сільської ради. 18.08.2008р. її прадід склав заповіт, яким усе своє майно, крім грошових вкладів зі всіма компенсаційними нарахуваннями в Хирівському ощадному банку, заповів їй. Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Терлівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6, брат її діда. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її прабаба - ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_6. помер її прадід - ОСОБА_3. Після смерті прадіда вона своєчасно прийняла спадщину, так як постійно проживала з ним, вела спільне господарство, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Бажаючи належним чином оформити свої спадкові права вона звернулася в Старосамбірську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, проте їй було відмовлено, оскільки на збудований будинок відсутні правовстановлюючі документи. Її дід - ОСОБА_5, який є спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_3, відмовився у встановленому законом порядку від належної йому частки у спадковому майні ОСОБА_3 в її користь.

З огляду на наведені обставини, просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті прадіда - ОСОБА_3.

Вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову та просить суд справу слухати у його відсутності.

Представники третіх осіб у справі - Старосамбірської державної нотаріальної контори та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в судове засідання не з'явилися, проте подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1, був побудований ОСОБА_3 та ОСОБА_7, прадідом та прабабою позивачки, і належав до соціальної групи "робітничий двір" (а.с.23). Право власності на будинковолодіння належним чином не оформлене (а.с.16).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є правнучкою ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.7, 9, 11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 (а.с.13), прабаба позивачки, не розпорядившись належним їй майном на випадок своєї смерті. Спадкове майно складалося із частки у будинковолодінні АДРЕСА_1. Спадщину після смерті ОСОБА_7 фактично прийняв її чоловік - ОСОБА_3, так як проживав зі своєю дружиною на момент її смерті, проте правовстановлюючі документи на будинковолодіння також не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_6. помер ОСОБА_3 (а.с.12), склавши за свого життя заповіт, яким усе своє майно крім грошових вкладів зі всіма компенсаційними нарахуваннями в ощадному банку України, заповів позивачці - ОСОБА_2 (а.с.15). Вказаний заповіт не змінювався і не відмінявся. Спадкоємців ОСОБА_3, яким би належало право на обов'язкову частку у спадщині, немає.

Син ОСОБА_3 - ОСОБА_5, дід позивачки, подав суду належним чином завірену заяву про відмову від частки у спадковому майні ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2, позивачки у справі (а.с.27). Другий син ОСОБА_3 - ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14), тобто задовго до смерті своїх батьків.

ОСОБА_2 визнається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як згідно довідки виконкому Терлівської сільської ради Старосамбірського району № 212 від 04.08.2014р. на час смерті ОСОБА_3 вона проживала в будинку АДРЕСА_1 разом з спадкодавцем і вела з ним спільне господарство (а.с.22).

26.06.2014р. ОСОБА_2 зверталася в Старосамбірську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, проте їй було відмовлено в нотаріальному порядку оформлення своїх спадкових прав, так як на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи (а.с.24).

Відповідно до Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001р. "Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна" з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р..

Статтею 16 ЦК України встановлено, що визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Як видно із представлених доказів спірний будинок побудований у 1955р., знаходиться у сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, ОСОБА_3 володів цим будинковолодінням багато років, інші особи на володіння та користування ним на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

З огляду на те, що позивачка у справі - ОСОБА_2 є спадкоємицею за заповітом майна ОСОБА_3, крім грошових вкладів зі всіма компенсаційними нарахуваннями в ощадному банку України, вважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку у спадщині, у ОСОБА_3 не було, а відсутність правовстановлювальних документів на будинковолодіння унеможливлює позивачці належне оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що за нею слід визнати право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті прадіда - ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 328, 392, 1217, 1222, 1241, 1268 ЦК України, ст.ст.10, 130, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7., право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Ференц