АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Прокуратура Святошинського району м. Києва про відібрання малолітньої дитини ,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської РДА у м. Києві про відібрання малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки ОСОБА_1, яка є його бабусею.

Зазначав, що 28.11.2012 р. він з донькою відповідачки - ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. До укладення шлюбу, 23.11.2011 р. у них народився син - ОСОБА_4. ОСОБА_3 рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2012 р. позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що відповідачка з травня 2012 р. незаконно утримує його сина, просив відібрати його у ОСОБА_1, яка проживає у кв. АДРЕСА_1 та передати сина йому.

Рішенням Святошинського районного суду від 23.06.2015 р. позов задоволено.

Ухвалено відібрати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_1 та передати його батьку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У частині відібрання дитини допущено негайне виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати, посилаючись на те, що суд першої інстанції не урахував, що мати дитини була позбавлена батьківських прав, а тому внук з травня 2012 року проживав разом з нею.

Справа № 759/3017/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11070/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Крім того суд не звернув увагу на особу позивача, який є циганом за походженням і немає житла, майна та постійного місця роботи.

Також вказувала, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про проведення ДНК експертизи, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що її онук є сином позивача, та в порушення Закону України «Про судовий збір» суд стягнув з неї судовий збір.

В судове засіданні ОСОБА_1 не з'явилася, була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення їй судової повістки.

ОСОБА_2, представник Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та прокурор прокуратури м. Києва просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 28.11.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2012 р. ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про відібрання малолітнього сина у ОСОБА_1, суд виходив з того, що відповідачка не є опікуном цієї малолітньої дитини та протягом тривалого часу незаконно утримує її, не випускає дитину із квартири, не займається її медичним обстеженням і лікуванням; крім того, компетентні органи державної влади не мають можливості провести перевірку і встановити умови проживання та виховання малолітнього ОСОБА_4 через небажання відповідача спілкуватися із представниками відповідних служб.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки і піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

За змістом ч.2 ст.163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.05.2015 р. убачається, що ОСОБА_4, 2011 рокународження, проживає у бабусі ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1. Після винесення рішення про позбавлення матері батьківських прав, бабуся почала вводити в оману працівників служби у справах дітей, не допускати їх для перевіряти умов проживання дитини та його стан здоров'я. За повідомленням сусідів ОСОБА_1 не виводить на прогулянку свого онука ОСОБА_4. У телефонних розмовах бабуся дитини повідомляла, що боїться виходити на вулицю із-за погроз батьків повернути сина. Неодноразово працівники служби намагалися потрапити до квартири, однак бабуся двері квартири не відчиняла. Батько дитини - ОСОБА_2 також неодноразово намагався мирним шляхом повернути сина, оскільки він не позбавлений батьківських прав та є законним представником дитини, однак ОСОБА_1 ніяким чином не реагувала та, з огляду на все вище вказане, незаконно утримує малолітнього ОСОБА_4, 2011 року народження. Дитина за станом здоров'я потребує серйозного медичного обстеження та лікування, однак, бабуся, нехтуючи рекомендаціями лікарів, ставить під загрозу здоров'я та життя онука.

Служба у справах дітей, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.12.2013 р. звернулася до Святошинського РУ ГУ МВС України м. Києва про відібрання дитини від бабусі, як такої, що не законно утримує дитину, однак до квартири потрапити не можливо.

З акту Гурівської сільської ради убачається, що умови проживання сім'ї батька дитини - ОСОБА_2 є належними.

На підставі наданих документів та в інтересах дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.05.2015 р. прийнято рішення про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та передачі його батькові, ОСОБА_2

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що мати малолітньої дитини не перебувала у шлюбі з позивачем на момент народження онука ОСОБА_4, та що суд необґрунтовано відхилив клопотання про проведення у справі експертизи ДНК, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, оскільки стосуються встановлення факту батьківства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4, а предметом заявленого позову є відібрання малолітньої дитини.

З матеріалів справи убачається, що 28.11.2012 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києва.

ОСОБА_2 визнав себе батьком малолітнього ОСОБА_4, у зв'язку з чим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києва були внесені відповідні зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

З свідоцтва про народження (повторно) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_1 від 28.11.2012 р. убачається, що батьком дитини зазначено позивача.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2013 р., ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_4. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2014 р. в цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Представник Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в суді апеляційної інстанції стверджував, що у сім'ї батька малолітнього ОСОБА_4 є належні умови для дитини, крім того на вихованні та утриманні батька знаходиться інша дитина від шлюбу з ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. народження, і будь-яких претензій щодо утримання та виховання дитини у органу опіки та піклування до ОСОБА_2 немає.

За змістом ч.1 ст.79 ЦПК України судовий збір є складовою частиною судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат визначено ст.88 цього Кодексу, яка не містить положення про звільнення відповідача від відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Зважаючи на викладене. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: