Справа № 504/4361/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовомОдеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання, -

ВСТАНОВИВ

Одеський державний університетвнутрішніх справ(далі за текстом ОДУВС) звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить стягнути з відповідача затрачені МВС України грошові кошти на навчання ОСОБА_1 в розмірі 19704,36 гривень. Під час проведення судового засідання представник надав розрахунок про наявність боргу у ОСОБА_1 перед позивачем в розмірі 17564,21 гривень, проте позовні вимоги у встановленому порядку не зменшив.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 у 2002р. було зараховано курсантом до 1 курсу факультету кримінальної міліції Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ та він був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. Між позивачем та відповідачем було укладено контракт про підготовку фахівців в начальному закладі за державним замовленням, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням. Згідно наказу ОДУВС від 08.08.2006р. після закінчення навчання ОСОБА_2 - лейтенанта міліції було відкомандировано для подальшого проходження служби. Наказом ГУМВС України в Одеській області від 24.03.2009р. ОСОБА_2 оперуповноваженого сектору карного розшуку Привокзального ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 27.03.2009р. Позивач вважає, що оскільки відповідачем не були дотримані умови договору в частині проходження служби на протязі трьох років з часу закінчення навчання, він зобовязаний відшкодувати на користь позивача фактичні витрати понесені на його навчання. Добровільно повернути грошові кошти відповідач відмовляється. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача предявлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що предявлені позовні вимоги є безпідставні та недоведені. На думку представника відповідача договір про підготовку фахівців в начальному закладі за державним замовленням був укладений між позивачем та ним до того як набула законної сили постанова КМУ № 313 від 01.03.2007р. Відповідач вважає, що обґрунтованість заявлених витрат в зазначеному вище розмірі позивачем не доведена та не підтверджена належними доказами. Додатково відповідач просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, який на його погляд, був пропущений без поважних на те причин. Посилаючись на зазначені обставини просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про вищу освіту», Законом України «Про міліцію», постановою КМУ від 22.08.1996р. №992 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», Указом Президента України №77/96 від 23.01.1996р. «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів».

Посилання представника позивача на застосування до виниклих між сторонами правовідносин наст.18 Закону України «Про міліцію», в редакції від 02.06.2011р., Постанову КМУ № 313 від 01.03.2007р. є помилковими, так як вказані норми набули законної сили після виникнення між сторонами правовідносин, отже не можуть мати зворотної дії, а відтак не можуть бути застосовані у даній справі.

Судом встановлено, що згідно наказу №68 о/с від 19.08.2002р. ректора Одеського юридичного інституту національного університету внутрішніх справ, яке згодом було реформовано в ОДУВС, ОСОБА_1 з 19.08.2002р. було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу факультету №1 кримінальної міліції, поставивши курсанта на всі види продовольчого та речового забезпечення з виплатою грошового утримання.

В наступному, 20.01.2003р. між інститутом та ОСОБА_1 , у відповідність до Указу Президента України №77/96 від 23.01.19996р. та постанови КМУ №992 від 22.08.1996р. було укладено контракт за умовами якого інститут прийняв на себе зобовязання щодо підготовки ОСОБА_1 фахівцем за державним замовленням на денній формі навчання, забезпечивши його безкоштовним житлом, харчуванням за нормами курсантського пайка, з виплатою грошового утримання та працевлаштуванням після закінчення навчання. Пунктом 2.5 контракту ОСОБА_1 прийняв на себе зобовязаннявідшкодувати МВС України витрати за період навчання, у разі звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу до встановленого 3-річного терміну за власним бажанням без поважних причина або за порушення службової дисципліни, вчинення проступку, несумісного перебування на службі в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області №335 о/с від 08.08.2006р. у звязку з випуском курсантів факультету кримінальної міліції, лейтенанта міліції ОСОБА_1 з 08.07.2006р. було призначено на посаду оперуповноваженого відділення карного розшуку Приморського РВ м. Одеси.

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеські області №113 о/с від 24.03.2009р. ОСОБА_1 лейтенанта міліції було звільнено за власним бажанням з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Привокзального ВМ Приморського РВ м. Одеси з 27.03.2009р.. Тобто, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу до встановленого 3-річного терміну перебування на службі, що вказує на порушення умов Контракту від 20.01.2003р., а як наслідок на обовязок ОСОБА_1 відшкодувати на користь позивача фактичні витрати повязані з його навчанням.

Згідно п.14 постанови КМУ №992 від 22.08.1996р., яка діяла на момент вступу ОСОБА_1 до інституту, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Як було встановлено та зазначено вище ОСОБА_1 був зарахований до числа курсантів інституту під час дії постанови КМУ №992 від 22.08.1996р. та саме з 2002 по 2006роки отримував надане з боку позивача безкоштовне житло, харчування за нормами курсантського пайка та безкоштовне медичне обслуговування. Наданий з боку позивача розрахунок наявної у відповідача заборгованості складає 17 564,21 гривень та підтверджується представленими доказами, які відповідачем не спростовані.

Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 були порушені умовиКонтракту, що є підставою для звернення ОДУВС до суду за захистом свого порушеного права в частині відшкодування витрат на навчання в розмірі 17 564,21 гривень, а не в розмірі заявлених позовних вимог 19704,36 гривень.

Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні предявленого позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сп ливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання курсантом зобовязання за контрактом в звязку з його звільненням, позовна давність за вимогами ОДУВС про відшкодування витрат за період навчання, повинна обчислюватися з наступного дня після звільнення працюючої особи.

У виниклих між сторонами правовідносинах застосуванню підлягає строк позовної давності в три роки.

Як було зазначено вище ОСОБА_1 було звільнено з посади оперуповноваженого карного розшуку за власним бажанням з 27.03.2009р.З даними позовними вимогами ОДУВС звернувся 18.12.2014р., про що свідчить відмітка на позовній заяву вхідної кореспонденції суду. Тобто ОДУВС звернувся до суду з пропуском визначеного законом строку, який в даному випадку розпочався 28.03.2009р. та закінчився 28.03.2012р.

Таким чином встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на пропущення ОДУВС строку позовної давності, що вказує на обґрунтованість заяви відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що ОДУВС в період з 2011-2013р.р. не мало можливості сплатити судовій збір, а відтак не зверталося до суду з позовними вимогами, так як такі обставини не можу вважатися поважними, а відтак є безпідставні та судом до уваги не приймаються. Крім того, слід звернути увагу, що право на звернення до суду у позивача виникло 28.03.2009р. Проте позивач не обґрунтовує причини не предявлення позовних вимог в період 2009-2010р.р.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в звязку з пропуском ОДУВС строку позовної давності та відсутності поважних причин для його поновлення.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,64,209, 212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовну заявуОдеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя