ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Справа №174/654/15-ц

п/с № 2/174/290/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів адвоката ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

представників третьої особи ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного поширення неправдивої та особистої (конфіденційної) інформації, третя особа у справі: Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 16.07.2015 р., позивачі зазначили, що Відповідач - ОСОБА_8, на цей час перебуває в зареєстрованому шлюбі з їхньою донькою - ОСОБА_9, в шлюбі з якою, в них народились спільні діти - ОСОБА_10, 2009 р. н., та ОСОБА_11, 2014 р. н.

Однак, внаслідок неадекватної, протиправної поведінки відповідача відносно їхньої доньки та старшої онучки ОСОБА_10, щодо яких відповідач застосовував насилля та завдав їм тілесних ушкоджень, внаслідок чого в провадженні Вільногірського MB ГУМВС України мається кримінальне провадження відносно відповідача, їхня донька разом з обома онучками змушені були проживати окремо від відповідача, оскільки їх життю та здоров'ю існує реальна загроза з боку відповідача, і кілька місяців поспіль їхня донька разом з онучками проживає разом з ними в належному їм житлі по вул. Садовій, буд. № 3-б в м. Вільногірську Дніпропетровської області.

Відповідач, з метою здійснення тиску на доньку, для того, щоб вона відмовилась від своєї заяви про злочин, який вчинив відповідач відносно неї та старшої доньки, почав розповсюджувати їхню особисту інформацію та неправдиву інформацію про їх, стосовно подій та фактів, яких насправді не було та які носять відверто образливий, принизливий характер, оскільки стосуються особисто їх.

Так, 28 січня 2015 p., відповідач подав до заступника міського голови, директора Департаменту з соціальних та гуманітарних питань (ДСГП) Вільногірської міської ради ОСОБА_12 письмову заяву, в якій він надав відомості відносно позивачки ОСОБА_13, які носять неправдивий та образливий характер, в якій він зокрема зазначив, що ОСОБА_1 постійно та безпідставно втручалась в життя відповідача, шкодила вихованню старшої онучки ОСОБА_10, а у вихованні дітей, застосовує такі методи, які можуть бути небезпечними та шкодити інтересам дітей, оскільки ОСОБА_1 лікувалась в психіатричному відділенні. Тобто крім того, що розповсюджена відповідачем інформація, зазначена вище, є неправдивою, ця інформація також і носить образливий характер, оскільки на підставі домислів відповідача, фактично ставиться під сумнів нормальність та повноцінність ОСОБА_1 як людини, та як особистості.

Такі самі відомості містяться у заяві відповідача, поданої на ім'я ОСОБА_12 від 31.01.2015р., в якій він знову зазначає, що їхню сім'ю слід взяти під контроль, оскільки це сім'я, в якій ОСОБА_1 (мати дружини відповідача) лікувалась у психіатра, а батько - позивач ОСОБА_2, хворіє на туберкульоз, декілька років тому лікувався в стаціонарі та перебуває на обліку, а дружина відповідача залишає дітей на позивачів.

Так само в своїй заяві на ім'я ОСОБА_12 від 12.02.2015 р., відповідач зазначив відверто неправдиві та образливі відомості стосовно позивачки ОСОБА_1, яка начебто, із тексту заяви відповідача, влаштувала скандал у дитячому закладі № 6 в м. Вільногірську, чого насправді ніколи не було.

У своїй заяві від 30.03.2015 р, поданої на ім'я в.о. заступника міського голови ОСОБА_14, відповідач знову поширив неправдиву інформацію відносно позивача ОСОБА_15, в якій він зокрема зазначив, що ОСОБА_2 проходив лікування в стаціонарному відділені спеціалізованого тубдиспансеру, після чого, начебто зі слів їхньої доньки, він перебуває на диспансерному обліку у лікаря-фтизіатра і це може привести до захворювання та шкодити здоров'ю малолітніх дітей. При цьому, насправді позивач ОСОБА_2 на диспансерному та іншому обліку в медичних закладах міста та області не перебуває, а його проживання разом з внучками ніякої шкоди їм завдати не може в принципі та є безпечним для дітей.

В заяві від 26.05.2015 р. на ім'я керівника служби у справах дітей Дніпропетровської обласної державної адміністрації (ОДА) ОСОБА_16, відповідач знову зазначив неправдиві відомості відносно стану здоров'я позивача ОСОБА_2 та стосовно його перебування на обліку у лікаря-фтизіатра, а також неправдиві відомості стосовно обох позивачів, зазначивши в заяві, що місцевій службі в справах дітей «... абсолютно байдуже з якими хворими проживають малолітні діти.» Після чого, відповідач запропонував зазначеній в заяві посадовій особі здійснити втручання в їхнє особисте життя шляхом здійснення несанкціонованих, не передбачених чинним законодавством дій, щодо перевірки стану їхнього здоров'я.

Далі, в своїй заяві від 26.05.2015 р. на ім'я керівника служби у справах дітей Дніпропетровської ОДА ОСОБА_16, відповідач знову зазначив неправдиві відомості, але вже відносно їхнього особисто житла, зазначивши в заяві неправдиві відомості, що є припущенням відповідача, стосовно порушень ними протипожежних норм та створення загрози життю мешканців їхнього особистого житла та будинку в цілому, що не відповідає дійсності.

В своїй заяві від 17.06.2015 р., на ім'я ОСОБА_12, відповідач знову розповсюдив неправдиву, образливу інформацію про позивачку ОСОБА_1, про яку, зокрема відповідач зазначив наступні неправдиві відомості, що позивачка ОСОБА_1, начебто знайомила дружину відповідача - свою доньку ОСОБА_17, з іншими чоловіками, тобто фактично безпідставно відповідач звинувачує позивачку ОСОБА_1 у звідництві. Далі в цій же заяві, відповідач зазначає, що методи виховання позивачкою ОСОБА_1 дітей (онучок) є неадекватними, вона постійно та неодноразово вчиняла сварки в дитячому садку, що є відвертою неправдою, діяла всупереч інтересів дитини, що також є неправдою, ігнорувала поради дитячого психолога, що також є неправдивим відомостями, що поширив відповідач, і далі, в цій же заяві, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 лікувалась в психіатрії. В цій же заяві, відповідач зазначає такі ж неправдиві відомості стосовно позивачки ОСОБА_1, зазначаючи, що її методи виховання дитини є неправильними та неприпустимими, а обидва позивача, разом із своєю донькою ОСОБА_9 налаштовують дітей проти відповідача та всіляко залякують старшу онучку ОСОБА_10, що також є відвертою неправдою, яку протиправно поширив відповідач у своїй заяві.

Таким чином, відповідач звертаючись до посадових осіб різних органів державної влади та місцевого самоврядування із своїми письмовими заявами стосовно обох позивачів, безпідставно та незаконно поширив серед значного кола сторонніх осіб завідомо неправдиву та конфіденційну інформацію про позивачів, зазначену вище, чим порушив права та законні інтереси позивачів.

Розповсюджувати будь-яку інформацію, яка стосується особистого життя окремої людини, можливо лише у випадках, чітко передбачених чинним законодавством України, зокрема Конституцією України, ЦК України, а також Законами України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», якими відповідач фактично знехтував, протиправно розповсюджуючи перелічену вище неправдиву інформацію про позивачів.

Таким чином, своїми незаконними, протиправними діями, відповідач також завдав їм обом значної моральної шкоди, яка полягає в наступному.

Так, з вини відповідача, вони обидва пережили сильне морально-психологічне потрясіння, під впливом якого вони перебувають і в по цей час; внаслідок поширення відповідачем завідомо неправдивих відомостей про них, вони тривалий час перебувають у шоковому стані, який значно погіршив їхнє загальне самопочуття та світосприйняття; після перенесеного потрясіння після ознайомлення із текстами заяв, які подавав відповідач, в них обох став з'являтися періодичний біль в області серця та головний біль, що завдає їм додаткових фізичних страждань; на захист своїх прав від незаконних дій відповідача вони змушені були витрачати значні для себе кошти, що також погіршило їхнє майнове становище; за рахунок власного вільного часу та відпочинку вони змушені звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду та з вини відповідача займатися справами, які не є звичними для них обох.

Перелічені вище обставини призвели до значних змін на гірше їхнього повсякденного життя, змінили звичний їм перебіг життя, що завдає їм значних, сильних морально-психологічних страждань кожен день. Для приведення свого життя у звичний їм перебіг, їм обом знадобляться значні додаткові зусилля, як фізичні, так і психологічні, а також додаткові грошові витрати, пов'язанні з придбанням ліків, оплатою юридичною допомоги, судовими витратами в зв'язку із зверненням до суду.

Завдану їм незаконними діями відповідача моральну шкоду вони оцінюють на загальну суму 10 000 (десять тисяч) гривень, по 5000 (п'ять тисяч) гривень на кожного з позивачів.

На підставі викладеного вище та відповідно до вимог ст. 21, 28, 32 Конституції України, ст. 200, 201, 269, 270, 271-272, 275-277, 280, 285-286, 297, 301, 302 ЦК України, ст. 4, 5, 10, 11, 21, 27 Закону України «Про інформацію», ст. 4, 8, 11, 16 Закону України «Про захист персональних даних», позивачі прохають:

1. В порядку захисту особистих немайнових прав на особисту (конфіденційну) інформацію, які були порушенні відповідачем з підстав, викладених вище, зобов'язати відповідача надати письмову заяву до Департаменту з соціальних та гуманітарних питань Вільногірської міської ради та до служби в справах дітей Дніпропетровської ОДА про спростування неправдивих відомостей, викладених в його заявах, перелічених вище, стосовно позивачів - їх стану здоров'я, перебування на лікуванні та на диспансерному обліку в медичних закладах, застосування неадекватних, неправильних, шкідливих методів виховання дітей, звідництва, вчинення сварок в дитячому закладі, вчинення дій всупереч інтересам дітей, втручання позивачів в життя відповідача, проживання дітей в житлі, яке ставить під загрозу їх життя та здоров'я, залякування ними старшої дитини ОСОБА_18, налаштування нами дитини проти відповідача.

2. Стягнути з відповідача на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень, зокрема: на користь позивачки ОСОБА_1 - 5000 (п'ять тисяч) грн.; на користь позивача ОСОБА_2 - 5000 (п'ять тисяч) грн.

3. Стягнути з відповідача на користь позивачів усі зазнані ними судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи судом.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги та їх обґрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі.

З додаткових пояснень позивача, ОСОБА_2, витікає, що він дійсно хворів в 2007 р. туберкульозом і пройшов відповідне лікування, в тому числі в Верхньодніпровській лікарні. Після чого ще два роки перебував на обліку у лікаря-фтизіатра. В сім'ї не було таємниць стосовно цього, тому про його захворювання було відомо і відповідачу. При обстеженні його квартири за заявою відповідача було встановлено деякі порушення протипожежних правил, які він усунув.

З додаткових пояснень позивачки, ОСОБА_1, витікає, що вона повідомляла про стан свого здоров'я в сім'ї, в тому числі, все було відомо і відповідачу. Психічними захворюваннями вона не хворіла, але був стан депресії, оскільки її син перебував на майдані в Києві і в неї перед операцією виник стан депресії, вона зверталася до лікаря-психіатра. Всі про це знали та бачили, що вона плакала, не спала, проте ні на кого не кидалася. Дві неділі вона вживала ліки за рецептом лікаря і на цьому все закінчилося. Дітей вони хотіли перевести в інший дитячий садок. Коли вона звернулася в дитячий садок № 6, то її там облаяли, а не вона. Це вона висловлювала заперечення проти виховних методів відповідача, який бив дитину, ОСОБА_18. Дитина гіперактивна, і в дитячому садочку № 8 просили забирати її раніше. Питання про перевід дитини до іншого дитячого садочка обговорювалося нею з обома батьками ОСОБА_19.

Відповідач в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з участю його представника. Разом з тим, раніше, в судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали та висловили усно свої заперечення проти позову, з яких витікає, що відповідач не здійснював поширення неправдивої та конфіденційної інформації про позивачів. Інформацію про захворювання відповідачів, відповідач отримав від самих позивачів та від їхньої доньки, тобто дружини відповідача. Відповідач мав право офіційно звернутися до ДСГП з відповідними заявами в інтересах дітей, оскільки вважав, що є небезпека для їх життя та здоров'я, тобто відповідач діяв виключно в інтересах дітей, з якими йому не надавали можливості спілкуватися. Стосовно інших тверджень відповідача в його заявах, щодо неправильного виховання дітей з боку позивачів та інших, то ці твердження слід визнати оціночними, які не є неправдивою та конфіденційною інформацією. Відповідач має вищу технічну освіту, заяви складав сам, іншим особам ніякої інформації стосовно позивачів не повідомляв.

Представники третьої особи в судовому засіданні підтвердили факти звернення відповідача з письмовими заявами до ДСГП та до вищестоящої інстанції, з метою забезпечення прав та інтересів його дітей, які мешкають з позивачами. З їх пояснень витікає, що установа ДСГП має право на встановлення, обробку та зберігання конфіденційної інформації в інтересах дитини. Відповідно до законодавства, ДСГП, в особі структурного підрозділу сектору соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та служби у справах дітей, з метою забезпечення прав та інтересів дітей відповідача, зокрема для перевірки наявності загрози здоров'ю та життю дітей, здійснило перевірку тих даних, на які посилався відповідач. Для чого, за згодою позивачів було проведено обстеження їх житла в тому числі з залученням спеціалістів, про що було складено відповідні акти, які долучені до справи, робилися запити до відповідних установ. Відповідач в своїх заявах також скаржився на те, що йому не надають дітей для спілкування. Вирішення спору залишають на розгляд суду.

Із показань свідка ОСОБА_9, колишньої дружини відповідача і яка є донькою позивачів, витікає, що шлюб з відповідачем розірваний за рішенням суду в червні 2015 р. 28.11.2014 р. вона пішла від відповідача з дітьми тому, що відповідач побив старшу доньку ОСОБА_18. Коли вона та відповідач проживали спільно з її батьками, в період з 2006 р. по травень 2008 р., то батьки розповідали, в тому числі і відповідачу, про те, що батько хворів туберкульозом в 2007 р. та лікувався в Верхньодніпровській лікарні, а мати отримала стрес від того, як відповідач відносився до дітей, і зверталася до психіатра. Інформацію ніхто не приховував, тому що відповідач був членом сім'ї. Батько перебував на обліку у лікаря-фтизіатра, декілька разів їздив по путівках в Крим, щороку проходив флюорографію. Відповідачу можливо невідомо, що батько вже давно на обліку не перебуває. Їй відомо, що відповідач звертався до різних інстанцій з неправдивою інформацією, стосовно її батьків, зокрема, що її мати знайомить її з іншими чоловіками.

Із показань свідка ОСОБА_20, сестри відповідача, витікає, що її брат в цьому році розірвав шлюб з ОСОБА_9. Коли вони проживали спільно в батьків ОСОБА_9, вона була в них в гостях та чула від мами ОСОБА_9, що вона лікувалася у психіатра. Коли вони провідували першу дитину брата в лікарні в м. Дніпродзержинську, то мати ОСОБА_9 говорила своєму чоловікові, тобто батькові ОСОБА_9, щоб він не підходив близько до дитини із-за захворювання на туберкульоз.

Із показань свідка ОСОБА_21, матері відповідача ОСОБА_7, витікає, що ОСОБА_1 постійно вмішувалася в сімейне життя її сина та невістки, перевіряла їх речі, давала поради що купляти, та кому розпоряджатися грошима. Зі слів самої ОСОБА_1 свідку відомо, що вона та неодноразово зверталася до лікаря-психіатра, в тому числі в період подій на Майдані в Києві, а її чоловік ОСОБА_2 в 2007-2009 р.р. хворів на туберкульоз та лікувався, їздив в санаторій. ОСОБА_1 говорила їй неодноразово, що якщо дочка розлучиться з сином, то вона сама знайде їй 10 чоловіків.

Вислухавши сторони та їх представників, представників третьої особи, дослідивши надані у справі докази, в тому числі, письмові, а саме:

- дві квитанції від 03.07.2015 р. про сплату позивачами судовий збору, кожним по 243.60 грн. (а.с.1-3);

- копію витягу із паспорта громадянки України, ОСОБА_1, 09.03.1947 р. н., зареєстрованої за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8);

- копію витягу із паспорта громадянина України, ОСОБА_2, 01.01.1943 р. н., зареєстрованого за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9);

- копію ОСОБА_15 від 29.12.2014 р. обстеження житлових умов АДРЕСА_1, на підставі звернення гр. ОСОБА_1 з метою перевірки умов утримання дитини (а.с.10);

- копію заяви ОСОБА_9 до ДСГП про те, що відповідач вчиняє незаконні дії стосовно дітей та стосовно неї, тероризує її морально та психологічно, погрожує стосовно відмови від аліментів (а.с.11);

- копію супровідного листа ДСГП на адресу ОСОБА_9 про направлення їй копій звернень до ДСГП ОСОБА_7, які стосуються її та її батьків, та копії акта обстеження умов проживання її сім'ї від 29.01.2014 р. (а.с.12);

- копію заяви ОСОБА_7 до служби у справах дітей Дніпропетровської ОДА від 26.05.2015 р., стосовно повідомлення йому про те, що небезпека для дітей відсутня в будинку № 3-б по вул. Садовій в м. Вільногірську, з чим він не погоджується, оскільки було виявлено ряд порушень: відсутність проектної документації на опалення будинку на твердому паливі, відсутнє огородження та вогнетривкий килимок біля каміна, поряд з каміном встановлена пічка -"буржуйка", що на його думку може потягти отримання опіків дітьми та отруєння їх чадним газом (а.с.13);

- копію заяви ОСОБА_7 до ДСГП від 17.06.2015 р., в якій він надає відповідь на заяву його дружини від 08.06.2015 р. та піддає критиці її відношення до виховання старшої доньки ОСОБА_20, виховання якої вона фактично передала своїй матері ОСОБА_1, з методами виховання якої він не згодний, також зазначено, що ОСОБА_1 знайомила дочку з іншими чоловіками (а.с.14-15);

- копію заяви ОСОБА_7 до ДСГП від 30.03.2015 р., в якій він зазначив, що разом він та дружина проживали до 28.12. 2014 року. 28.12.2014 року дружина не попередивши його, не узгодивши з ним питання проживання, спілкування, утримання, виховання дітей, залишила квартиру, в якій вони проживали і зникла в невідомому напрямку. На даний час, зі слів дружини, вона проживає в сім'ї своїх батьків за адресою: м. Вільногірськ, вул. Садова, 36. Батько дружини ОСОБА_2 в недавньому минулому був хворий на туберкульоз та проходив лікування в стаціонарному відділенні спеціалізованого тубдиспансеру Верхньодніпровського району, після чого, зі слів дружини, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-фтизіатра. Це може привести до захворювання та шкодити здоров'ю малолітніх дітей. Діючи в інтересах та захищаючи здоров'я своїх малолітніх дітей ОСОБА_20 та ОСОБА_15, прохає провести перевірку разом з медичним працівником за фактичним місцем проживання дітей та вияснить, чи існує загроза захворювання дітей на туберкульоз. Також прохає зробити запит до лікаря-фтизіатра, щодо перебування на диспансерному обліку ОСОБА_2 та можливості проживання в одному помешканні з ним малолітніх дітей. ОСОБА_22 ознайомити його з довідкою від лікаря-фтизіатра, висновками дитячого лікаря та висновками установи з вище вказаного питання.(а.с.16);

- копію заяви ОСОБА_7 до ДСГП від 12.02.2015 р., в якій він зазначив, що донька ОСОБА_20 відвідує дитячий заклад № 8 «Білочка» - спеціальну логопедичну групу для дітей з захворюваннями нервової системи, до якої, діючи в інтересах дитини, вони її перевели з ДЗ № 4 «Ромашка». На даний час його дружина, без його на те згоди, вирішила перевести дочку до дитячого закладу № 6 «Сонечко», мотивуючи тим, що садок розташований ближче до домівки. Психолог ДЗ № 8 пояснила матері дитини громадянці ОСОБА_9, а також бабусі ОСОБА_1Г.(матері громадянки ОСОБА_9) недоцільність переводу до іншого дитячого закладу так, як дитина дуже погано адаптується в дитячому колективі, при переведенні до іншого дитячого закладу в ОСОБА_20 може статись нервовий зрив. Те саме матері та бабусі пояснили в дитячому закладі № 6, де громадянка ОСОБА_1 влаштувала скандал. Він вважає, що громадянка ОСОБА_1 не має права втручатись та розпоряджатись долею дитини, тим більш влаштовувати скандали, а мати діє всупереч чинного законодавства, діючи одноосібно без згоди батька, діє виключно в своїх інтересах та приносить шкоду здоров'ю дитини. Отримавши рекомендації дитячих психологів ДЗ № 8 та ДЗ № 6, діючи згідно чинного законодавства в інтересах та захищаючи інтереси неповнолітньої дочки ОСОБА_18, 2009 р. н., він не дає згоду на переведення дитини до іншого дитячого закладу, так як це наносить шкоду її здоров'ю, а також прохає провести роз'яснювальну бесіду з його дружиною ОСОБА_9, з приводу її поведінки, яка шкодить інтересам та здоров'ю неповнолітньої доньки ОСОБА_18. (а.с.17);

- копію заяви ОСОБА_7 до служби у справах дітей Дніпропетровської ОДА від 26.05.2015 р., в якій він зазначив, що він та дружина разом проживали до 28.12. 2014 року. 28.12.2014 року дружина не попередивши його, не узгодивши з ним питання проживання, спілкування, утримання, виховання дітей, залишила квартиру, в якій вони проживали і зникла в невідомому напрямку. На даний час дружина, з її слів, разом з обома дітьми проживає в сім'ї громадянки ОСОБА_1 за адресою: вул. Садова, 3-б. Батько дружини ОСОБА_2 в недавньому минулому був хворий на туберкульоз та проходив лікування в стаціонарному відділенні спеціалізованого тубдиспансеру Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, після чого, зі слів дружини, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-фтизіатра. Це може привести до захворювання на туберкульоз та шкодити здоров'ю малолітніх дітей ( ОСОБА_15 не виповнився навіть рік). Діючи в інтересах та захищаючи здоров'я своїх малолітніх дітей ОСОБА_18 та ОСОБА_15, він в квітні місяці 2015 року звернувся із заявою до департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області - управління соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (УСССДМ) провести перевірку разом з медичним працівником та дитячим лікарем за фактичним місцем проживання дітей та вияснити, чи існує загроза захворювання дітей на туберкульоз. А також просив зробити запит лікарю-фтизіатру щодо перебування на диспансерному обліку ОСОБА_2 та можливості проживання в одному помешканні з ним малолітніх дітей. У відповідь він отримав формальну відписку щодо неможливості здійснення такої перевірки, в зв'язку з конфіденційністю інформації про здоров'я людей, з такої відповіді він зробив висновок, що вищевказана служба абсолютно не співпрацює з дитячою лікарнею та їм абсолютно байдуже з якими хворими проживають малолітні діти. Вищевказана служба навіть не звернулась до дитячої консультації з проханням здійснення перевірки. ОСОБА_22 в інтересах неповнолітніх дітей зобов'язати службу у справах дітей управління соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, разом з медичними працівниками та дитячим лікарем здійснити перевірку за фактичним місцем проживання дітей та вияснити, чи існує загроза захворювання дітей. (а.с.18);

- копію заяви ОСОБА_7 до ДСГП від 31.01.2015 р., в якій він зазначив, що 30.09. 2005 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_23, а 16.03.2009 р. та 03.07.2014 р. вона народила дочок - ОСОБА_18 та ОСОБА_15. На даний час в шлюбі вони не проживають, бо дружина постійно зникає з дому, домашнім господарством не займається, переклавши на плечі 76-літньої бабусі, з якою вони проживали, вихованням старшої дочки ОСОБА_19 не займається, переклавши на плечі своєї матері, з якою в них зовсім різні погляди на виховання. Вона дозволяє дитині робити все, що ОСОБА_18 забажає, від чого дитина стає абсолютно не керованою. З дітьми в останній час він не бачиться. Дружина чинить перешкоди для побачення з дітьми. На телефонні дзвінки вона часто не відповідає. Якщо йому вдається додзвонитись та домовитися з нею, що після роботи або в вихідний день він забере дитину, то ввечері або у вихідний її телефон не відповідає, або вона говорить, що дитину з садка вже забрала, при цьому телефон віддає матері, яка всіляко провокує на скандал, говорить, що він дітей не побачить та йому погрожує судом. Таким чином, дружина чинить перешкоди, чим порушує ст. 153 СК України : «Права батьків та дитини на спілкування» та п.3 ст. 157 СК України, в якій говориться: «Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні...». ОСОБА_22 провести бесіду з громадянкою ОСОБА_24 щодо усунення перешкод для спілкування з дітьми, та попередити про порушення ст.153, п.3. ст.157 СК України, згідно чинного законодавства. ОСОБА_22 провести бесіду щодо спілкування з дітьми за адресою: АДРЕСА_2, де він проживає, без присутності його дружини. Всі умови для спілкування з дітьми за цією адресою маються, що зазначено у складеному службою акті обстеження. Також чітко визначити адресу місця перебування дітей звідки він зможе їх забирати. А також взяти під контроль проживання малолітніх дітей в сім'ї батьків відповідачки з наступних причин: це сім'ї, в якій мати відповідачки, з її слів, лікувалася у психіатра, батько хворіє на туберкульоз, декілька років назад лікувався в стаціонарі та перебуває на обліку, його дружина залишає дітей на батьків та постійно він бачить її гуляючою в місті без дітей. (а.с.19);

- копію заяви ОСОБА_7 до ДСГП від 28.01.2015 р., в якій він зазначив, що за період сумісного проживання дружина недбало ставилась до ведення домашнього господарства (прибирання, прання, готування їжі), переклавши на плечі його 77-річної бабусі, з якою вони проживали разом, за що неодноразово виникали сварки. Готувати їжу його 30-літня дружина не вміє і не хоче, внаслідок цього ту їжу, яку вона інколи намагалась приготувати, донька ОСОБА_18 їсти не хоче, за що дружина била дитину по голові та примусово намагалась її годувати, про що також неодноразово виникали сварки. Його бабуся також говорила їй, що так дитину не годують, а також говорила, що дитину годують сніданком зранку, а не о 12 годині дня, бо до цього часу мати спить, а батько на роботі. Виховання старшої дочки ОСОБА_19, без його на те згоди - на що їй неодноразово вказувалось і що вона постійно ігнорувала, його дружина повністю переклала на свою матір - громадянку ОСОБА_1, без його згоди залишала дочку в неї, що негативно сказувалось на вихованні неповнолітньої дочки - поведінка ОСОБА_18 не керована, бо їй все дозволено. Він та його мати неодноразово говорили дружині та громадянці ОСОБА_1 про неправильні методи виховання дівчинки, про наслідки неправильного виховання в майбутньому, але ні його дружина ні громадянка ОСОБА_1 на це не зважали. За той період, що вони проживали разом, мати його дружини громадянка ОСОБА_1 постійно та безпідставно втручалась в їхнє життя, шкодила вихованню старшої дочки ОСОБА_19. Можливо такі методи виховання внучки громадянкою ОСОБА_1 пов'язано з тим, що, з її слів, вона лікувалась в психіатричному відділенні, що може бути небезпечним та шкодити інтересам неповнолітніх дітей. На даний час його дружина, з її слів, разом з двома неповнолітніми дітьми проживає в сім'ї громадянки ОСОБА_1 Він прохає службу в інтересах неповнолітніх дітей зробити перевірку умов проживання та виховання дітей, про що скласти ОСОБА_15 обстеження умов проживання дітей. Також прохає провести бесіду та вжити інших методів впливу в рамках Закону щодо його дружини ОСОБА_9 та громадянки ОСОБА_1 з приводу неправильних методів виховання неповнолітніх дітей та їх утримання. (а.с.20);

- довідку ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області від 12.08.2015 р., згідно якої ОСОБА_7, 28.12.1979 р. н., значиться зареєстрованим за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, з 03.02.2010 р. (а.с.32);

- копію витягу із паспорта громадянина України, ОСОБА_7, 28.12.1979 р. н. (а.с.36);

- копію листа-відповіді ДСГП на адресу ОСОБА_7 від 11.02.2015 р. на його звернення щодо перевірки умов проживання малолітніх дітей сторін та вжиті заходи (а.с.39);

- копію листа-відповіді ДСГП на адресу ОСОБА_7 від 23.02.2015 р. на його звернення щодо переведення доньки ОСОБА_18 до іншого дошкільного закладу (а.с.40);

- копію листа-відповіді ДСГП на адресу ОСОБА_7 від 08.04.2015 р. на його звернення щодо перевірки перебування на диспансерному обліку в лікаря-фтизіатра гр. ОСОБА_2 та можливості проживання в одному помешканні з ним його малолітніх дітей, повідомляється, що, відповідно до чинного законодавства України, інформація про стан здоров'я особи є конфіденційною і не може бути поширена медичним закладом без її згоди; рекомендовано з поставленого у заяві питання звернутися безпосередньо до медичного закладу, відповідно до компетенції (а.с.41);

- копію заяви ОСОБА_7 до в.о. міського голови м. Вільногірська, ОСОБА_25, від 25.03.2015 р., в якій він зазначив, що разом з дружиною вони проживали до 28.12. 2014 року. 28.12.2014 року дружина не попередивши його, не узгодивши з ним питання проживання, спілкування, утримання, виховання дітей, залишила квартиру, в якій вони проживали, і зникла в невідомому напрямку. На даний час дружина, з її слів, разом з двома неповнолітніми дітьми проживає в сім'ї громадянки ОСОБА_1 за адресою: вул. Садова, 36. В даному помешканні самовільно, без погодження з управлінням архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ДПРЧ-52 ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, інспекцією нагляду за пожежною безпекою в місті та іншими відповідними організаціями, без оформлення будь-яких документів вмонтовано камін, який опалюється дровами та вугіллям, в зв'язку з чим було порушено дах, покрівлю та несущі стіни. Також поряд з каміном в жилому помешканні знаходиться металева пічка-"буржуйка», в зв'язку з чим порушуються правила пожежної безпеки. Будинок не приватний, а котеджного типу та розрахований для проживання чотирьох сімей, які в ньому і проживають та наражаються на небезпеку. В квартирі, де самовільно зроблено перебудову, крім дорослих, знаходяться малолітні діти, яким загрожує також небезпека, як в плані отримання опіків так і в плані отруєння чадним газом. ОСОБА_22 в інтересах неповнолітніх дітей провести, разом з представниками управлінням архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, представниками інспекції по нагляду за пожежною безпекою в місті та ДПРЧ-52 ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, перевірку у вище вказаному жилому помешканні, на предмет безпеки умов проживання як жильців вказаної квартири, так і жильців інших квартир, які знаходяться в цьому будинку, та безпеки (в тому числі пожежної) дітей, про що скласти ОСОБА_15 обстеження умов проживання та безпеки дітей та людей, які проживають в помешканні, де здійснено несанкціоновану та не перевірену відповідними службами реконструкцію та вмонтовано несанкціоновані та не перевірені відповідними службами прилади обігріву, що загрожує здоров'ю дітей та людей. (а.с.42);

- копію листа-відповіді в.о. міського голови м. Вільногірська, ОСОБА_25, на адресу ОСОБА_7, від 03.04.2015 р., з копією листа ДСГП від 02.04.2015 р., в якому зазначено, що з метою перевірки фактів, викладених у письмовій заяві ОСОБА_8, 31.03.2015 року спеціалістами служби у справах дітей УСССДМ ДСГП, управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та Вільногірського міського відділу головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області здійснено обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_18, 16.03.2009 р. н., та ОСОБА_11, 03.07.2014 р. н., за адресою: м. Вільногірськ, вул. Садова, буд. 3-б. За вищевказаною адресою мешкає сім'я з 5 осіб, у т. ч. мати дітей, гр. ОСОБА_17, та малолітні доньки. Квартира підключена до централізованого електро-газо-водопостачання, обладнана індивідуальним опаленням, обставлена необхідними меблями та побутовою технікою, тепла, затишна. У вітальні зроблено перепланування (дозвільна документація у наявності) та облаштовано камін, який опалюється твердим паливом. Також з'ясовано, що не оформлено та не узгоджено з відповідними службами міста проектну: документацію на встановлення опалення на твердому паливі. Для малолітніх дітей у наявності розкладне крісло-диван, дитяче ліжко, стіл, шафа для одягу, одяг та взуття відповідно до сезону. Згідно з висновками комісії, незаконне перепланування помешкання відсутнє, дітям створені належні умови для проживання, виховання та розвитку, господарям надано рекомендації з протипожежної безпеки: стосовно огородження каміну, ізольованого килимка з вогнетривкого матеріалу та стосовно звернення до відповідних служб міста для оформлення технічної документації на встановлене опалення на твердому паливі (а.с.43,44);

- копію акту обстеження умов проживання від 31.03.2015 р. в буд. 3-б, по вул. Садовій в м. Вільногірську (а.с.45);

- копію листа Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 09.06.2015 р. на адресу ОСОБА_7, стосовно усунення виявлених порушень правил пожежної безпеки в буд. 3-б по вул. Садовій в м. Вільногірську (а.с.46-47);

- копію листа-відповіді Служби у справах дітей Дніпропетровської ОДА від 09.06.2015 р., на адресу ОСОБА_7, з повідомленням: про усунення недоліків, виявлених в буд. 3-б по вул. Садовій в м. Вільногірську; про належне утримання та виховання дітей; про відсутність за зазначеною адресою хворих на туберкульоз; ОСОБА_2 на "Д" обліку з приводу туберкульозу не перебуває, проходить щорічні профілактичні огляди в т.ч., флюорографію; загрози для проживання дітей немає (а.с.48-49);

- копію листа-відповіді ДСГП на адресу ОСОБА_7 від 30.06.2015 р., стосовно належного виховання дітей з боку матері дітей ОСОБА_9 (а.с.50);

- копію листа-відповіді ДСГП на адресу ОСОБА_7 від 17.08.2015 р. щодо відмови у наданні копії акту обстеження умов проживання його малолітніх дітей (а.с.63);

- копію листа ОСОБА_26 від 20.08.2015 р. на адресу ДСГП, щодо її заперечення на надання ОСОБА_9 інформації стосовно належного їй житла (а.с.64);

- копію листа-відповіді ДСГП на адресу ОСОБА_26 від 27.08.2015 р., що її заперечення, стосовно поширення інформації, буде враховано в роботі (а.с.65) - та оцінивши зазначені доказі в їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд доходить висновку, що підстав для задоволення позову немає, за наступних обставин.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що між сторонами мають місце особисті неприязненні відносини, які виникли на підґрунті різного розуміння сторонами способів та методик з реалізації наданих їм прав та обов'язків, стосовно участі у вихованні малолітніх дітей, у відношенні яких позивачі є, відповідно, бабусею та дідусем, а відповідач - батьком, при цьому діти та їх мати проживають спільно з позивачами, а відповідач проживає окремо та обмежений в повноцінному спілкуванні з дітьми, наслідком чого стало його звернення до офіційних органів, стосовно з'ясування наявності безпечних умов проживання дітей, що було сприйнято позивачами, як поширення неправдивої та конфіденційної інформації у відношенні них. При цьому відсутня достатність доказів для підтвердження фактів, що свідчать про: наявність дій з боку відповідача, які б принижували честь, гідність та ділову репутацію позивачів, поширення неправдивої негативної інформації та незаконне поширення конфіденційної інформації у відношенні позивачів, та заподіяння позивачам моральної шкоди.

Так, в позовній заяві зазначено вимогу: В порядку захисту особистих немайнових прав на особисту (конфіденційну) інформацію, які були порушенні відповідачем з підстав, викладених вище, зобов'язати відповідача надати письмову заяву до Департаменту з соціальних та гуманітарних питань Вільногірської міської ради та до служби в справах дітей Дніпропетровської ОДА про спростування неправдивих відомостей, викладених в його заявах, перелічених вище, стосовно позивачів: 1. їх стану здоров'я, перебування на лікуванні та на диспансерному обліку в медичних закладах; 2. застосування неадекватних, неправильних, шкідливих методах виховання дітей; 3. звідництва; 4. вчинення сварок в дитячому закладі; 5. вчинення дій всупереч інтересам дітей; 6. втручання позивачів в життя відповідача; 7. проживання дітей в житлі, яке ставить під загрозу їх життя та здоров'я; 8. залякування ними старшої дитини ОСОБА_18 та налаштування ними дитини проти відповідача.

Згідно ст. 200 ЦК України: 1. Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. 2. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. 3. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Згідно ст. 201 ЦК України 1. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. 2. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 270 ЦК України: 1. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. 2. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. 3. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Згідно ст.271 ЦК України: 1. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Згідно ст. 272 ЦК України: 1. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. 2. Фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав.

Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, тобто особа має право на захист від недостовірної інформації лише тоді, коли порушуються її особисті немайнові права внаслідок поширення такої інформації.

Позивачі не надали доказів того, що внаслідок звернень відповідача до компетентних органів місцевого самоврядування та до державних органів були порушені їх немайнові права, тобто, що відбулися якісь втрати немайнового характеру, чи змінилася оцінка позивачів з боку оточуючих осіб, яка свідчить про зневагу до їх гідності та честі та ділової репутації.

Згідно ч.3 ст. 277 ЦК, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Під негативною інформацією вважається інформація, в якій стверджується, зокрема, про порушення особою норм чинного законодавства, про вчинення будь-яких інших дій, які свідчать про порушення принципів моралі і загальновизнаних правил співжиття, про неетичну поведінку в особистому, суспільному чи політичному житті, і яка порушує право особи на повагу до її гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положенням ст. 277 ЦК і статті 10 ЦПК, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивачі повинні довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено їхні особисті немайнові права.

Згідно ст.141 СК України: 1. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.150 СК України: 1. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов'язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.151СК України: 1. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. 2. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. 3. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 154 СК України: 1. Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. 2. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. 3. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Згідно ст. 2 ЗУ "Про інформацію": 1. Основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до обставин справи та вищезазначених правових норм, відповідач, як батько дітей, які мешкають окремо від нього, разом з їх матір'ю та позивачами, реалізував своє право на звернення до органів місцевого самоврядування -ДСГП та державного органу - служби у справах дітей Дніпропетровської ОДА з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей з повідомленням про можливі ризики для здоров'я та життя дітей.

При цьому, суд приймає до уваги, що згідно Конституції України та законів України, на першому місці з немайнових благ перебувають, саме здоров'я та життя людей. Тому відповідач, звертаючись в письмовій формі до компетентних органів, та повідомляючи їх, зокрема, про захворювання позивачів, про порушення протипожежних правил, про свої припущення, та свої оціночні та критичні висловлювання стосовно позивачів, діяв, саме, з метою забезпечення здоров'я та життя своїх дітей, тобто, діяв в межах правового поля, що не суперечить, зокрема, п.2 ч.4 ст. 21, ст. 29, 30 ЗУ "Про інформацію", ст. 282 ЦК України.

Згідно ст. 11 ЗУ "Про інформацію", 1. Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. 2. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 21 ЗУ "Про інформацію": 1. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. 2. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. 4. До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: 2) про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей.

Стосовно посилань відповідача на: застосування неадекватних, неправильних, шкідливих методів виховання дітей; звідництво; вчинення сварок в дитячому закладі; вчинення дій всупереч інтересам дітей; втручання позивачів в життя відповідача; проживання дітей в житлі, яке ставить під загрозу їх життя та здоров'я; залякування позивачами старшої дитини ОСОБА_18 та налаштування ними дитини проти відповідача - суд розцінює ці обставини, як критика позивачів, оціночні висловлювання та припущення, які не містять в собі конкретної інформації про фактичну подію і не можуть бути провіреними їх дійсність, тобто, на правдивість чи неправдивість. При цьому, ці оціночні судження та припущення не мають відверто образливого, непристойного та принизливого характера, зокрема характера нецензурної лайки чи цинічного висловлювання, або порівнянь з якимись істотами чи предметами, що сприймаються людьми як образа, мають достатньо широке лексичне використання, за своїм змістом не є конфіденційною інформацією.

Згідно ст.29 ЗУ "Про інформацію":1. Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. 2. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Згідно ст. 30 ЗУ "Про інформацію": 1. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. 2. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. 3. Суб'єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною.

Згідно ст. 11 ЗУ "Про захист персональних даних": 1. Підставами для обробки персональних даних є: 1) згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних; 2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; 3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних; 4) захист життєво важливих інтересів суб'єкта персональних даних; 5) необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом;

Згідно ч.1 ст. 25 ЗУ "Про захист персональних даних", обмеження дії статей 6, 7 і 8 цього Закону може здійснюватися у випадках, передбачених законом, наскільки це необхідно у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, економічного добробуту або захисту прав і свобод суб'єктів персональних даних чи інших осіб.

Згідно п.16 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи": Відповідно до статті 40 Конституції України (254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції ( 254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Згідно п.19 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи": Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК (435-15) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно п.5 рішення Конституційного суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 Справа № 1-9/2012, установлено: "Положення частини першої статті 32 та частини третьої статті 34 Конституції України перебувають у системному взаємозвязку і передбачають як недопустимість порушення права людини на недоторканність особистого та сімейного життя, так і реалізацію особою права на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації.

Парламентська ОСОБА_27 Європи в Резолюції № 1165 зазначила, що право кожної людини на приватність і право на свободу вираження поглядів є основою демократичного суспільства; ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність (пункт 11). Виходячи з цього право на приватність, закріплене у статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, повинне захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, а й від подібних дій з боку інших осіб чи інститутів, зокрема засобів масової інформації (пункт 12 Резолюції № 1165).

Положення частини другої статті 32 Основного Закону України передбачають вичерпні підстави можливого правомірного втручання в особисте та сімейне життя особи (в тому числі й тієї, яка займає посаду, повязану з функціями держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сімї). Такими підставами є: згода особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації стосовно неї, а також, у разі відсутності такої згоди, випадки, визначені законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32 Конституції України у системному звязку з частиною другою статті 34 цієї Конституції, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини."

Враховуючи встановлені обставини справи, вищевикладені правові норми та вищевикладені правові позиції Верховного Суду України, Конституційного Суду України, та міжнародне законодавство, суд доходить висновку, що позивачем не доведено ті факти та обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, враховуючи, що відповідач, відповідно до Конституції України, законів України, в тому числі ЗУ "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", ст. 282 ЦК України, діяв для забезпечення прав та інтересів своїх дітей, тобто найвищих їх немайнових цінностей, а саме, для виключення небезпеки для їх життя та здоров'я. З врахуванням цього, відсутні і підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди за недоведеності, саме втрат немайнового характеру, враховуючи, що відповідач свої оціночні та критичні висловлювання та припущення не здійснював в принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивачів, що відсутні докази порушення немайнових прав позивачів на недоторканість їх честі, гідності та ділової репутації, за недоведеності протиправної поведінки відповідача у відношенні до позивачів. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір", судові витрати у справі, в виді судового збору за дві немайнові вимоги, в задоволенні яких відмовлено, на загальну суму 487.20 грн., слід покласти на позивачів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відмовити, в порядку захисту особистих немайнових прав на особисту (конфіденційну) інформацію, які були порушені відповідачем з підстав, викладених вище, у зобов'язанні відповідача, ОСОБА_7, надати письмову заяву до Департаменту з соціальних та гуманітарних питань Вільногірської міської ради та до служби в справах дітей Дніпропетровської ОДА про спростування неправдивих відомостей, викладених в його заявах, перелічених в позові, стосовно позивачів - їх стану здоров'я, перебування на лікуванні та на диспансерному обліку в медичних закладах, застосування неадекватних, неправильних, шкідливих методах виховання дітей, звідництва, вчинення сварок в дитячому закладі, вчинення дій всупереч інтересам дітей, втручання позивачів в життя відповідача, проживання дітей в житлі, яке ставить під загрозу їх життя та здоров'я, залякування ними старшої дитини ОСОБА_18, налаштування ними дитини проти відповідача.

Відмовити у стягненні з відповідача на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди 10000 (десяти тисяч) гривень, зокрема: на користь позивачки ОСОБА_1 - 5000 (п'яти тисяч) грн.; на користь позивача ОСОБА_2 - 5000 (п'яти тисяч) грн.

Судові витрати у справі, в виді судового збору за дві немайнові вимоги, в задоволенні яких відмовлено, на загальну суму 487.20 грн., покласти на позивачів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рівних частках.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам та третій особі.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.