Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/6319/15 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Є.У. № 335/4721/14-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Маловічко С.В.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл подружнього майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку придбаної в період шлюбу з відповідачем квартири АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст.ст.69,70 СК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2014 року визнано та затверджено мирову угоду сторін, за якою ОСОБА_3 набуває право власності на всю квартиру і сплачує ОСОБА_4 168 000 грн. - компенсації вартості ? частки, що належала відповідачу у спільному майні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно з п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що сторони просять її затвердити і вона не суперечить закону та інтересам сторін.

Проте з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитись не може, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права.

За змістом ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

З матеріалів, доданих до апеляційної скарги вбачається, що судовими рішеннями від 9 листопада 2007 року і 2 грудня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуті грошові кошти в загальній сумі понад 28 тисяч гривень на відшкодування матеріальних збитків, завданих ДТП. Судові рішення ОСОБА_4 не виконані, збитки потерпілій не відшкодовані, у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 08.01.2008 року накладено арешт на все майно ОСОБА_4, про що внесений відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.60-63, 66).

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності на всю квартиру, суд не перевірив, чи не перебуває вказана квартира під обтяженням, чи не порушують умови мирової угоди права та інтереси інших осіб. Суд не звернув уваги на те, що на все майно ОСОБА_4, в тому числі і на спірну квартиру, було накладено арешт, що унеможливлювало відчуження майна власником, а постановлення ухвали про затвердження мирової угоди чинить перешкоди у виконанні рішення суду про стягнення грошових коштів з відповідача за рахунок його майна.

Визнання за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, яке з 2008 року перебуває під арештом, може впливати на права і обов'язки ОСОБА_5, яка є стягувачем за двома виконавчими листами, виданими на підставі судових рішень про відшкодування майнової шкоди. Визнання права власності на вищезазначене майно стосується прав та обов'язків апелянта, оскільки таким чином відповідач ухиляється від виконання зобов'язань, які виникли у нього у зв'язку із завданням шкоди майну ОСОБА_5

Судова колегія приходить до висновку про те, що оскільки питання про визнання мирової угоди вирішено судом з порушенням порядку, встановленого статтею 175 ЦПК України, а сама мирова угода порушує права інших осіб і суперечить вимогам закону, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для нового вирішення питання і продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.307, 311,312 п.3 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2014 року по цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: