Справа № 502/1008/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Д'яченко М.В., Кітреску О.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба»

про

зобовязання повернути земельну ділянку, стягнення орендної плати

та

відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба (надалі СВК «Дружба») з позовом в якому вказав та в судовому засіданні пояснив, що 10 вересня 2007 року між його матірю ОСОБА_3 та СВК «Дружба» було укладеного договір оренди землі строком на пять років. Предметом договору оренди землі стала земельна ділянка площею 5,17 га, кадастровий номер :01:001:0186, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 845091, яка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності. Мати позивача померла 12.01.2010 року. Відповідно до ухвали суду про визнання мирової угоди від 22.04.2013 року по справі № 2-2277/11, за позивачем визнано право власності на спадщину за законом, в тому числі на земельну ділянку площею 5,17 га. На праві власності вказану земельну ділянку позивачем зареєстровано 12.08.2013 року за реєстраційним № 23, кадастровий номер :01:001:0186. За договором оренди землі від 10.09.2007 року права та обовязки матері позивача перейшли до нього, як спадкоємця в межах строку дії укладеного договору і були припинені закінченням строку дії договору, тобто 05.11.2012 року. Між позивачем та відповідачем договір оренди земельної ділянки не укладався. З дня закінчення договору оренди, тобто 05.11.2012 року і до цього часу відповідач користується належною позивачу земельною ділянкою і відмовляється від її повернення посилаючись на те, що протягом місяця з дня закінчення строку договору, від орендодавця (тобто ОСОБА_3, яка померла за три роки до закінчення строку договору) не надійшло повідомлення про відмову в його поновленні. Також відмову в поверненні ділянки відповідач аргументує заявою позивача від 21.05.2013 року з проханням переукласти договір. Позивач зазначає, що строк дії договір оренди земельної ділянки, укладеного відповідачем з його матірю, закінчився і через його переукладання або внесення в договір відповідних змін, не поновлювався, як того вимагає діюче законодавство. Позивач не має наміру укладати ніяких угод з відповідачем, а підписана ним заява від 21.05.2013 року фактично була лише підставою для виплати орендної плати за час дії договору, як спадкоємцю. Юридичної дії вказана заява не має, оскільки не є договором. Згідно діючого законодавства у разі припиненні договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцеві завдані збитки, а у разі припиненні договору оренди у звязку з закінченням строку дії договору, орендар повинен сплатити орендну плату за земельну ділянку за фактичний період перебування землі в користуванні у поточному році, тобто до дати повернення земельної ділянки орендодавцю та повернути земельну ділянку. На підставі вищезазначеного позивач просив суд зобовязати відповідача, СВК «Дружба» повернути належну йому на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,17 га, кадастровий номер :01:001:0186 ; стягнути орендну плату за земельну ділянку за весь фактичний період перебування землі в користуванні з моменту смерті матері, ОСОБА_3, яка померла 12.01.2010 року, до моменту фактичного повернення ділянки; стягнути з СВК «Дружба» 20 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, які позивач та його родина зазнали у звязку з протиправною відмовою у поверненні земельної ділянки, яка є джерелом засобів для існування, виходячи з тривалості протиправних дій відповідача, недоотриманого доходу від використання власності та введення в оману щодо доходу від використання орендної плати.

Представник відповідача СВК «Дружба», ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 та на обґрунтування заперечень пояснив, що позивач після оформлення земельної ділянки, яка є предметом договору оренди, звертався до СВК «Дружба» з заявою про переукладення договору оренди у 2013 році, в звязку з чим СВК вважало договір поновленим. Лише у березні 2014 року, після того, як земельна ділянку була засіяна, позивач направив повідомлення щодо того, що буде користуватися зазначеною земельною ділянкою самостійно. Орендну плату, яку належало сплатити матері позивача за 2010-2012 роки, а також орендну плату за поновленим договором за 2013 та 2014 роки, позивачеві виплачено. На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову

Заслухавши пояснення сторін, в ході з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

10.09.2007 року ОСОБА_3 (Орендодавець) та сільськогосподарський виробничий кооператив «Дружба» (Орендар) уклали договір оренди землі за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Мирнівської сільської ради Кілійського району. Поле № 11, ділянка № 5 масив згідно земельно-кадастрових та облікових документів, площею 5,17 га ріллі. Зазначений договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Згідно розділу Договору «Орендна плата», орендна плата вноситься орендарем у розмірі 950 гривень за рік (1,5 % вартості землі) у натуральній формі: зерна 1800 кг., у томі числі: пшениці 800 кг., решта фуражним зерном. За взаємною згодою сторін орендна плата може вноситись у будь-які іншій формі.

Як зазначено в розділі Договору «Зміна умов договору і припинення його дії» - перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, не є підставою для зміни або розірвання договору.

Зазначений договір містить реквізити та підписи сторін та зареєстрований у Кілійському районному відділі Одеської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 листопада 2007 року за № 48 /а.с. 7-8/.

Відповідно до ухвали суду про визнання мирової угоди від 22.04.2013 року по справі № 2-2277/11, за ОСОБА_1 визнано право власності на спадщину по закону після смерті ОСОБА_3, яка померла 12 січня 2010 року в селі Мирне Кілійського району Одеської області, в тому числі на земельну ділянку площею 5,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області мас. № 5 діл. № 11, яка належала за життя ОСОБА_3 на підставі Державного акту на землю серії ЯА № 845091 від 29 грудня 2005 року /а.с. 9-10/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.09.2013 року № 9202605, виданого Реєстраційною службою Кілійського районного управління юстиції Одеської області, - на праві власності вказану земельну ділянку позивачем зареєстровано 12.08.2013 року за реєстраційним № 23, кадастровий номер :01:001:0186 /а.с. 12/.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 правлінню СВК «Дружба» від 21.05.2013 р., він просить правління СВК «Дружба» переукласти договір після закінчення строку договору оренди земельної ділянки площею 5.17 га, розміщеної на масиві 5 поля № 11 /а.с. 22/.

27 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до голови СВК «Дружба» ОСОБА_2 з заявою, в якій повідомив, що ним оформлено право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,17 га, кадастровий номер :01:001:0186, яка належала його матері ОСОБА_3, якою з СВК «Дружба» 10.09.2007 було укладено договір оренди земельної ділянки року на пять років та який припинив дію 10.09.2012 року. На підставі викладеного ОСОБА_1, враховуючи, що між ним та СВК «Дружба» жодних договорів оренди земельної ділянки не укладалось, повідомив, що у 2014 році буде користуватися зазначеною земельною ділянкою самостійно /а.с. 13/.

Згідно наданих представником відповідача відомостей про видачу зерна за оренду земельних ділянок за 2010-2014 роки, ОСОБА_3 та в подальшому ОСОБА_1 отримано у натуральній формі оплату за оренду земельної ділянки /а.с. 27-32, 41-54/. Факт отримання від відповідача орендної плати за вказані періоди підтвердив також в судовому засіданні позивач.

При вирішенні справи судом застосовано наступні положення діючого законодавства:

Як зазначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно ст. ст. 759-760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено судом, саме на підставі відповідного Закону укладено договір оренди землі від 10.09.2007 року, умовами якого передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі»

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації (продовження) договору оренди.

Так, у частинах першій пятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21.02.2015 р. у справі № 6-219цс14.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, з досліджених доказів та пояснень сторін по справі судом встановлено, що позивач в порядку спадкування, тобто універсального правонаступництва згідно ст. 1218 ЦК України, став власником земельної ділянки, яка була передана спадкодавцем за життя в оренду відповідачу, та не вчинив дій, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», направлених на припинення договору оренди. Навпаки, він продовжував отримувати визначену договором орендну плату від відповідача, який належним чином продовжував користуватися земельною ділянкою та виконувати свої обовязки за договором, навіть у 2014 році, після того, як позивач звернувся з заявою до відповідача про те, що буде користуватися земельною ділянкою самостійно, і вказана заява не породжує для сторін жодних юридичних наслідків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач користується належною позивачу земельною ділянкою правомірно, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, в звязку з чим в позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 16, 626, 627, 759-760, 764, 770, 777, 792, 1218 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» про зобовязання повернути земельну ділянку, стягнення орендної плати та відшкодування моральної шкоди - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4