У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Лесько А.О., Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська Залізниця», третя особа - ОСОБА_5, про скасування наказу про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Державного територіально-галузевого об'єднання відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Королево» (далі - ДТГО «Львівська залізниця» ВП «Моторвагонне депо Королево») від 17 квітня 2014 року № 46/ОС про припинення з ним трудового договору з 18 квітня 2014 року, поновити його на посаді машиніста дизель-поїзда депо з 18 квітня 2014 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2014 року до дня ухвалення судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 01 лютого 2008 року він працював у ДТГО «Львівська залізниця» на посаді машиніста дизель-поїзда ВП «Моторвагонне депо Королево», за час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Наказом від 17 квітня 2014 року № 46/ОС, виданим начальником ВП «Мотовагонне депо Королево», його звільнено з роботи з 18 квітня 2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін.

Вказував, що заява ним була написана за обставин перебування у відділку міліції у зв'язку з підозрою у крадіжці паливно-мастильних матеріалів, після закінчення робочої зміни, в нічний час, у стані фізичної та психологічної втоми.

Посилаючись на те, що причин для написання згаданої вище заяви у нього не було, а саме звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства з боку ДТГО «Львівська залізниця», позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Виноградівського районного суду від 10 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано наказ ДТГО «Львівська залізниця» ВП «Моторвагонне депо Королево» від 17 квітня 2014 року № 46/ОС про припинення трудового договору з ОСОБА_4 з 18 квітня 2014 року протиправним та скасовано. Поновлено ОСОБА_4 на посаді машиніста дизель-поїзда у ДТГО «Львівська залізниця» ВП «Моторвагонне депо Королево» з 18 квітня 2014 року. Стягнуто з ДТГО «Львівська залізниця» ВП «Моторвагонне депо Королево» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2014 року до дня ухвалення рішення в розмірі 17 628,66 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6 597,61 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДТГО «Львівська залізниця» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підставою для звільнення за ст. 36 КЗпП України повинна бути згода сторін, але така домовленість між сторонами досягнута не була, а тому відсутні підстави для звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» відхилити, рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді А.О. Лесько

В.А. Черненко