Провадження № 2/712/293/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання довіреності удаваним правочином та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання довіреності удаваним правочином та визнання права власності, посилаючись на те, що ним 30.05.2014 року придбано автомобіль марки WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126347, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Черкаським РЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Черкаській області 02.07.2005 року, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РКС №404818, власницею якого являлась ОСОБА_2.

Автомобіль придбано ним у ОСОБА_3 за 30000 гривень про що Відповідач ОСОБА_3 оформив розписку від 30.05.2014 року. Після фактичного придбання автомобіля у ОСОБА_3 П,Ф. він не мав грошових коштів для зняття автомобіля з обліку та подальшої реєстрації транспортного засобу на своє імя Черкаським РЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Черкаській області.

Зважаючи на вище зазначені обставини ним та ОСОБА_3 прийнято рішення про оформлення довіреності у порядку передовіри, про що 14.06.2014 року приватним нотаріусом - Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчена довіреність, що реєстрована в реєстрі за № 383. Після оформлення довіреності від 14.06.2014 року ОСОБА_3 передав йому ключі від автомобіля та свідоцтво про його реєстрації (технічний паспорт).

Повноваження ОСОБА_3 щодо продажу автомобіля, надані ОСОБА_2 довіреністю від 30.05.2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5

Після передачі грошових коштів ОСОБА_3 та оформлення довіреності у порядку передовіри від ОСОБА_3 на його ім'я, автомобіль використовувався нею за цільовим призначенням. Ним проводились всі необхідні ремонтні роботи, а також технічне обслуговування автомобіля. Між ним та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_6» 05.02.2015 року підписано Поліс (договір) №АІ/2753080 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за яким «забезпеченим транспортним засобом» являється оспорюваний автомобіль.

19.05.2015 року керуючи автомобілем він був зупинений працівниками ДАІ біля блокпосту по вул. Канівській у м. Черкаси. В ході звичайної перевірки документів, працівники ДАІ повідомили йому, що на належний йому автомобіль накладено арешт відповідно до виконавчого листа № 2-1357/12 Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.08.2013 року. Після прибуття на місце свого перебування та автомобіля працівників Соснівського відділу державної виконавчої служби автомобіль описано та арештовано відповідно до акту опису й арешту майна.

Таким чином, в дійсності між ним та відповідачами був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого Відповідачі передали у власність позивача автомобіль, а останній прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів визначену між - тонами, а саме 30000 гривень.

Тому, довіреність була видана ОСОБА_3 виключно з метою приховуння іншого правочину, договору-купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили, тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, тобто який сторони приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю, як правочином, обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу.

Таким чином, в дійсності між ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності від 30.05.2014 року, з одного боку, та ним був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126347, реєстраційний номер НОМЕР_1, учасники якого приховали даний правочин, шляхом видання ОСОБА_3 довіреності на імя ОСОБА_1 від 14.06.2014 року.

Крім того, як випливає з вищенаведеного та зі змісту самої довіреності від 14.06.2014 року, відповідачами надані йому всі повноваження власника, в тому числі ті, що повязані з розпорядженням автомобіля, виїздом за кордон, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину - купівлі-продажу автомобіля.

Просить суд визнати односторонній правочин, яким є довіреність від 14.06.2014 року видана ОСОБА_3 (що діяв в інтересах та від імені ОСОБА_2) на імя ОСОБА_1, удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу (автомобіля) WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126347, реєстраційний номер НОМЕР_1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб (автомобіль) WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126347, реєстраційний номер НОМЕР_1. Зобовязати Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції зняти арешт з транспортного засобу (автомобіля) WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126347, реєстраційний номер НОМЕР_1, та повернути його власнику ОСОБА_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву в повному обсязі, та просили суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності в звязку з хворобою, позовні вимоги визнає.

Представник Соснівського ВДВС в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву, про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтями 2, 7 Закону України «Про нотаріат» передбачено загальні засади здійснення нотаріальної діяльності, відповідно до яких правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують доручення, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї або кількох осіб.

Судом встановлено, що 14.06.2014 року ОСОБА_3 у порядку передовіри надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7, строком дії до 30.05.2017 року, з правом передоручення, якою ОСОБА_1 уповноважено розпоряджатися, (зокрема, знімати з обліку в органах ДАІ та ставити на облік, здавати в оренду, продавати), належним ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія РКС № 404818, виданого Черкаським РЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Черкаській області 02.07.2005 року, автомобілем марки WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126347, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Черкаським РВ ДАІ ГУ УМВС України у Черкаській області.

За даними розписки від 30.05.2014 року, ОСОБА_3 підтверджено факт продажу належного йому автомобіля WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1 за дорученням ОСОБА_2, отримавши за автомобіль грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., що також підтверджено письмовою розпискою ОСОБА_3 від 30.05.2014 року.

Згідно полісу № АІ/2753080 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_6», ОСОБА_1 забезпечено транспортний засіб WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126347, реєстраційний номер НОМЕР_1, на строк з 05.02.2015 року по 05.02.2016 року.

11.09.2013 року державним виконавцем Соснівського ВДВС ЧМУЮ ОСОБА_8 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40047637 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1357/12, виданого 29.08.2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 160236,18 грн.

06.04.2015 року державним виконавцем Соснівського ВДВС ЧМУЮ ОСОБА_10 винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2 та заборону його відчуження, а також 07.04.2015 року винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_2, а саме: транспортний засіб WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1.

19 травня 2015 року державним виконавцем Соснівського ВДВС ЧМУЮ ОСОБА_10 на вул.. Канівська/перехрестя вул.. Ворошилова, блокпост Канівська м. Черкаси складено акт опису й арешту майна, яким описано і накладено арешт на майно: автомобіль WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202, частини 1, 4 статті 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положення частини 1 статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Так, при укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились. Удаваний правочин схожий з фіктивним, передусім тим, що він не породжує ніяких правових наслідків. Але відмінність його від фіктивного в тому, що за удаваним правочином прикритий інший правочин, який сторони бажали вчинити. Тому слід розрізняти правочин, яким приховують (удаваний правочин) та правочин, який приховують.

Цивільний кодекс України не вказує, до яких недійсних правочинів відноситься удаваний правочин: нікчемних чи заперечних. Частиною другою статті 235 Цивільного кодексу України лише визначено правило: якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Проте удаваний правочин є нікчемним (абсолютно недійсним) вже тому, що обидві сторони знають, що їх волевиявлення не обов'язкові і не відповідають їх дійсній волі. Удаваний правочин ні за яких обставин не може породити цивільні права та обов'язки, оскільки виражена у ньому воля не відповідає волевиявленню сторін, лише при єдності яких можна стверджувати про те, що насправді вчинений правочин.

Прихований правочин, який сторони насправді вчинили, може бути як правомірним, так і протизаконним. У разі вчинення сторонами правомірного правочину, удаваний правочин визнається нікчемним, а відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який насправді вчинили сторони. Якщо прихований правочин суперечить закону, суд приймає рішення про визнання його недійсним із застосуванням наслідків недійсності.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання недійсним довіреності, виданої відповідачем ОСОБА_3 від 14.06.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7, якою уповноважено ОСОБА_1 користуватися і розпоряджатися, з правом продажу, міни, здачі в оренду тощо, автомобілем марки WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1, позивач посилається як на підставу його недійсності, - укладення договору з метою приховання іншого правочину, який насправді вчинено, а саме договору купівлі-продажу вказаного автомобіля від 14.06.2014 року, який не було оформлено у встановленому законом порядку через відсутність у позивача коштів та вільного часу, що необхідні для сплати коштів за зняття автомобіля з реєстраційного обліку в МРЕВ ОСОБА_11 України та реєстрації його на своє ім'я, - що, на думку позивача, є підставою визнання спірної довіреності у відповідності до ст. 235 Цивільного кодексу України одностороннім правочином, удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися також на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються уповноваження представника. Оскільки довіреність є одностороннім правочином, її чинність не залежить від згоди на її видачу представника. Однак без його волевиявлення дії, визначені довіреністю, ніколи не будуть здійснені, а відтак результативна дія довіреності досягнена не буде. Таким чином, укладення представником правочинів на підставі довіреності є свідченням існування між ним та особою, яку представляють, домовленості на вчинення юридичних дій, тобто договірних відносин.

Разом з тим, аналізуючи спірну Довіреність від 14.06.2014 року, якою відповідачем ОСОБА_3 П,Ф. уповноважено позивача розпоряджатися автомобілем марки WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що факт видачі такої довіреності відповідачем ОСОБА_3 та її умови не суперечать загальним засадам діючого законодавства, в тому числі у суду немає підстав вважати, що при видачі відповідачем ткаченко П.Ф. спірної довіреності, що є одностороннім правочином, відповідач, як довіритель, що є стороною правочину, мав намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком його волевиявлення, а є підставою досягнення іншого правового результату, про який він фактично домовився із представниками, а саме, приховання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2014 року, та позивачем не надано доказів на підтвердженого того, що спірна довіреність не може породити цивільні права та обов'язки, з підстав невідповідності вираженій у такому правочині волі волевиявленню відповідача, як довірителя, та позивача, як представника за довіреністю, оскільки чинність довіреності не залежить від згоди на її видачу представника, ураховуючи, що укладення позивачем правочину щодо страхування спірного транспортного засобу на підставі довіреності є свідченням існування між ним та відповідачем, як особою, яку представляють, домовленості на вчинення юридичних дій, тобто договірних відносин.

Таким чином, суд, приймаючи до уваги доводи позивача щодо невідповідності діючому цивільному законодавству умов укладення спірної довіреності, не вбачає підстав визнання її недійсною як удаваного правочину, відповідно до положення частини статті 235 ЦК України, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили , оскільки доводи позивача ґрунтуються виключно на його припущеннях, не містять доказової бази, є такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та позивачем в судовому засіданні не заявлено клопотань про витребування додаткових доказів на підтвердження обґрунтування предмету спору.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положення статті 630 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Дане положення означає, що положення типових договорів є свого роду звичаями ділового обороту, які склалися впродовж років в певних сферах правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст. Винятком є умови, які конкретно передбачені законом щодо того чи іншого виду договорів. Змістом договору є умови, які сторони передбачили в угоді. Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода.

Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. (ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Як вбачаться з матеріалів справи, складовою предмету спору є вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладеного 14.06.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, який, на думку позивача, був укладений як прихований правочин, що є фактично вчиненим та правомірним, тому відносини сторін підлягають до урегулювання за правилами договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2014 року, як правочину, щодо якого було досягнуто всіх фактичних обставин та який насправді вчинено сторонами при підписанні відповідачем довіреності щодо права користування і розпорядження позивачем спірним рухомим майном, що фактично є удаваним правочином.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Разом з тим, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, аналізуючи норми діючого цивільного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту укладення такого договору, а саме: домовленості щодо усіх істотних умов договору, які мають бути підтверджені письмовими доказами, а також доказів повного або часткового виконання договору та його державної реєстрації, ураховуючи доведеність в судовому засіданні факту передачі спірного автомобіля позивачу саме у користування та розпорядження за нотаріально посвідченою довіреністю, наданою відповідачем, яка не є підставою переходу права власності на автомобіль позивачу, та вищенаведені обставини свідчать про факт не укладення між сторонами договору купівлі-продажу рухомого майна, а неукладений договір не може бути визнано дійсним у судовому порядку, що роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до статей 210, 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, відсутність якої свідчить про не укладення правочину, тому такий правочин не створює прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України).

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388 (далі - Порядок), та Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затверджена наказом МВС 11.08.2010 року за №379 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за № 123/18861.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку, що кореспондується із полоненням статті 34 Закону України «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб з дня придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

В пункті 8 вищезазначеного Порядку, передбачені документи, а саме нотаріально посвідчене доручення з правом розпоряджатися автомобілем на свій розсуд, яке дає право зареєструвати органам Державтоінспекції транспортний засіб.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів здійснюються підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, і отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:

- довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; та інше.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Оскільки чинним законодавством України передбачено обов'язкову реєстрацію права власності на транспортні засоби, право власності на автомобіль в повному обсязі виникає з моменту такої реєстрації.

А тому генеральна довіреність не є переходом права власності, а тільки дає підставу на реалізацію такого права подальшу реєстрацію транспортного засобу в органах ДАІ.

Таким чином, чинне законодавство встановлює наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ, є правочин щодо придбання автомобіля, який має бути нотаріально посвідченим або укладеним на товарній біржі; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, вставленого законом.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Так, окрім вищенаведених вимог позивача, складову предмету спору становлять вимоги про визнання за позивачем права власності на автомобіль марки WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14.06.2014 року, якою відповідачем уповноважено позивача на право користування та розпорядження спірним транспортним засобом, а також на підставі розписок від 30.05.2014 року, згідно яких позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., а відповідач отримав кошти у зазначеному розмірі, в якості оплати за спірний автомобіль, що, на думку позивача, є підтвердженням фактичного переходу права власності на автомобіль, оспорення якого виникло внаслідок затримання автомобіля на виконання постанови державного виконавця про арешт майна відповідача, винесеної в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль марки WOLKSWAGEN модель Golf 2 1.6, тип ТЗ-легковий комбі-В, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) №WVWZZZ1GZKW126343, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі генеральної довіреності від 14.06.2014 року, якою відповідач уповноважив позивача на право користування та розпорядження спірним транспортним засобом, зокрема, знімати з обліку в органах ДАІ та ставити на облік, здавати в оренду, продавати, - оскільки зазначений транспортний засіб належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РКС № 404818, виданого Черкаським РЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Черкаській області 02.07.2005 року, та позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження фактів, що свідчать про володіння позивачем спірним транспортним засобом на праві власності, що встановлено з огляду на вищевикладені даним рішенням суду обставини. При цьому судом ураховано, що надана на дослідження генеральна довіреність від 14.06.2014 року та розписки сторін від 30.05.2014 року про передачу-отримання грошових коштів за наслідками відчуження транспортного засобу, не є підтвердженням факту переходу права власності на такий транспортний засіб позивачу, ураховуючи відсутність відповідного нотаріально посвідченого договору та державної реєстрації транспортного засобу у встановленому законом порядку, що не спростовано сторонами під час судового розгляду справи.

Разом з тим, керуючись положеннями частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, перевіривши обставини справи та ураховуючи наявні у справі докази, суд критично оцінює заяву відповідача про визнання досліджуваного позову та дійшов висновку, що визнання відповідачем позову є таким, що суперечить вимогам закону та порушує права, свободи та законні інтереси інших осіб.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 202-204, 235, 239, 244, 319, 321, 328, 334, 392, 626, 628-630 638, 640, 655 Цивільного кодексу України,ст.ст. 2, 7, 50, 58 Закону України «Про нотаріат», ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388, ст.ст. 3, 11,15, 10, 57, 58, 60, 208, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання довіреності удаваним правочином та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: