АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/5052/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1649/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1649/15 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання виконання договору неналежним та розірвання договору про надання споживчого кредиту.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - ТОВ "Кей-Колект") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Кей-Колект" вказало, що між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" (далі - Банк), та ОСОБА_1 28.11.2007 року було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 139000 грн. до 28.11.2027 року під 13 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 28.11.2007 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Цідик А.Ю. Провадження № 22-ц/792/1649/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 19,27

12.12.2011 року Банк відступив ТОВ "Кей-Колект" відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за договорами іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору.

Позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобов'язання, внаслідок чого станом на 01.12.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 197026 грн. 10 коп., з яких: 124430 грн. 42 коп. - заборгованість по основній сумі кредиту; 72595 грн. 68 коп. - заборгованість за процентами.

Враховуючи наведене, ТОВ "Кей-Колект" просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити всіх мешканців, що проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Кей-Колект" про визнання виконання договору про надання споживчого кредиту від 28.11.2007 року, укладеного між ним та АКІБ "УкрСиббанк" неналежним та просив розірвати його, у зв'язку з істотним порушенням договору. Крім цього, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з ТОВ "Кей-Колект" 1000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 вказував на те, що Банк не надав кошти відповідно до договору, ввів його в оману щодо суми кредиту, надавши йому значно менший розмір кредиту, який останній вже повернув.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року в задоволенні позову ТОВ "Кей-Колект" та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Кей-Колект" вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін та не дотримався положень ст. 212 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 26.11.2007 року (т. 2, а.с.27). ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) уклали цей договір про таке: продавці передають у власність покупцю майно, а покупець приймає майно у власність і зобов`язується сплатити за нього обговорену грошову суму. Предметом договору є квартира № НОМЕР_2, що знаходиться в будинку під АДРЕСА_1, жилою площею 24,3 кв.м. та загальною площею 38,9 кв.м. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 40400 (сорок тисяч чотириста) грн., які покупець зобов`язується сплатити продавцям на протязі п'яти банківських днів з дня підписання цього договору.

Встановлено також, що 28.11.2007 року, між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" (далі - Банк), та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 139000 грн. до 28.11.2027 року під 13 % річних, п.п. 1.1, 1.2.1, 1.2.2, 1.3.1 договору (т. 1, а.с.6-11).

Згідно з п. 1.4 кредитного договору, цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: купівля двокімнатної квартири № НОМЕР_2, загальною площею 38,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Сторони визначили, що нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог чинного законодавства (п.1.3.3 кредитного договору). Строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (п.1.3.4 кредитного договору). Строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення (дата підписання договору сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування (п.7.7 кредитного договору).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 28.11.2007 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір іпотеки № 71181, згідно з яким ОСОБА_1 передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.30-34).

Згідно з п. 1.4 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду (лізинг) довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору непорушені права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість, в тому числі непорушені права дітей.

Відповідно до п/п 4.1.1, п. 4.1, розділу 4 договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки.

12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір факторингу № 1 (т.1, а.с.62-64), згідно з яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 0 від 28.11.2007 року на користь. ТОВ "Кей-Колект", у зв'язку з чим всі права кредитора за вищевказаним договором належать останньому.

Крім цього, 12.12.2011 року, між тими ж сторонами, було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (т.1, а.с.65-68), згідно з яким відбулось відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 71181 від 28.11.2007 року на користь ТОВ "Кей-Колект", у зв'язку з чим всі права вимоги за договорами іпотеки також належать останньому.

Станом на 1 грудня 2013 року, згідно з довідкою - розрахунком ТОВ "Кей-Колект" (т.1, а.с.137-139), заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 197026 грн. 10 коп., з яких 124430 грн. 42 коп. - заборгованість по основній сумі кредиту; 72595 грн. 68 коп. - заборгованість за процентами.

9 липня 2014 року ТОВ "Кей-Колект" надіслав ОСОБА_1 письмову вимогу № 733417_Л_185 (т.1, а.с.69,70), про усунення порушення грошового зобов'язання за кредитним договором, при цьому товариство попередило останнього про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання ним порушеного зобов'язання та виселення з квартири.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 06-74/15 від 25 червня 2015 року ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1, станом на момент проведення експертизи, становить 315965 грн. (а.с.41-63).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором.

Разом із тим, відмовляючи в позові ТОВ "Кей-Колект" про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд припустився помилки.

Встановлено, що 30.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та стягнення судового збору (поштовий штамп на конверті, в якому надсилалась позовна заява позивача разом з іншими матеріалами (т.1, а.с.71).

28.05.2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності до вимог ТОВ "Кей-Колект" та відмовити у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

Як зазначено вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 27 листопада 2027 року, тобто, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань - внесення щомісячних платежів.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

У справі яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розміри та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлено, що ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом з грудня 2009 року, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

Чергові платежі тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, які позичальник повинен був сплатити за період з 10.01.2010 року до 10.10.2011 року, згідно з графіком платежів (т.1, а.с.20-28), залишаються за межами строку позовної давності, оскільки цей строк необхідно рахувати з 30.10.2014 року (з дня подачі позову до суду) до 30.10.2011 року, тобто заборгованість за кредитним договором необхідно стягувати за період з 30.10.2011 року по 01.12.2013 року.

З пояснень представника позивача в засіданні апеляційного суду встановлено, що в довідці - розрахунку заборгованості по кредитному договору ОСОБА_1 було допущено арифметичні помилки.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що кредитна заборгованість є неспівмірною із вартістю іпотечного майна.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції, зазначаючи про необхідність врахування співмірності заборгованості за кредитним договором із вартістю переданого в іпотеку майна, при вирішенні вимог про звернення стягнення на нього не вказав, якою нормою права таке передбачено.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Вказаним Законом, чинним законодавством не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неспівмірністю заборгованості по основному зобов'язанню із вартістю переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна.

Суд першої інстанції при вирішенні спору вказаних норм матеріального права, та того, що у позичальника існує прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту і відсотків за користування ним не врахував, не звернув уваги на те, що іпотека є способом забезпечення виконання зобов'язання, на порушення положень ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України не з'ясував обставин, які підлягали встановленню при вирішенні даної справи, зокрема, щодо того чи завдає порушення основного зобов'язання боржником збитки іпотекодержателю, чи змінює обсяг його прав, оскільки відсутність такого може бути підставою для відмови у задоволенні позову про дострокове стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 39 Закону України "Про іпотеку").

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ "Кей-Колект" в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню частково, оскільки сума грошових коштів, які підлягають сплаті ТОВ "Кей-Колект" з вартості предмета іпотеки підлягає зміні (корегуванню), а саме: заборгованість по тілу кредиту становить 124397 грн. 01 коп.; заборгованість по відсоткам становить 34318 грн. 88 коп.; загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 158715 грн. 89 коп. (розрахунки додаються).

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно з довідкою № 2634 від 08.12.2014 року ОСОБА_6, яка є дружиною ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 26.02.2006 (а.с.97), зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, яка є предметом договору іпотеки № 71181 від 28.11.2007 року. Разом із ОСОБА_6 у спірній квартирі зареєстровані та проживають діти - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 відповідно (а.с.95-96).

Встановлено, що кредит надавався ОСОБА_1 для купівлі двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (п. 1.4 кредитного договору) (а.с.7).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Згідно з п. 1.4 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду (лізинг) довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість, в тому числі не порушені права дітей.

Разом з тим, відповідачі не оспорюють договір іпотеки відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Крім цього, згідно з п. 2.4.6 договору іпотеки (т. 1, а.с.32), іпотекодавець зобов`язаний не давати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Порушуючи вказані умови договору, ОСОБА_1 після укладення зазначеного договору зареєстрував в квартирі ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 (т. 1, а.с.98), згоду на реєстрацію яких іпотекодержатель не надавав.

09.07.2014 року за вих. № 733417_Л_185 ТОВ "Кей-Колект" направив ОСОБА_1 лист-вимогу про погашення протягом 30 днів, з моменту отримання цієї вимоги, заборгованості за кредитним договором № 0 від 28.11.2007 року, що станом на 01.12.2013 року становить 197026 грн. 10 коп. Крім цього, вказаним листом попереджено ОСОБА_1 про виселення його та інших мешканців квартири, у разі несплати заборгованості за договором (а.с.69-70).

Відповідачем не надано суду жодного належного доказу про те, що на час вчинення сторонами договору іпотеки малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали право власності або право користування квартирою.

Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові судової палати у цивільних справах № 6-455цс15 від 09.09.2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку". З урахуванням ч. 2 ст. 39 цього Закону, відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ТОВ "Кей-Колект" вправі задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 197026 грн. 10 коп. і задоволено на суму 158715 грн. 89 коп., отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ТОВ "Кей-Колект" слід стягнути судовий збір в розмірі по 793 грн. 57 коп. з кожного (1587,14:2).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 38,9 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., що належить ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_1) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко Алевтиною Миколаївною, 26 листопада 2007 року по реєстру за № 4386, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 26 листопада 2007 року за № 2520619 в Шепетівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 55 за № 7096.

Предмет іпотеки підлягає реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV "Про іпотеку", шляхом його продажу товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем, з отриманням товариством витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням товариству з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Початкова ціна предмета іпотеки для реалізації - не нижче 315965,0 (триста п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) гривень.

З вартості предмета іпотеки товариству з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" має бути сплачена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 28 листопада 2007 року, що виникла станом на 1 грудня 2013 року, в розмірі 158715 грн. 89 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 124397 грн. 01 коп.; заборгованість по відсоткам - 34318 грн. 88 коп.

ОСОБА_1, ОСОБА_6 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, виселити з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" по 793 грн. 57 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко