Ухвала

іменем україни

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання незаконним збільшення процентної ставки за кредитним договором, визнання недійсним пункту кредитного договору, визнання незаконним збільшення розміру кредиту, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2007 року № РVН0АN09982209 у розмірі 94 617 грн 16 коп. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за вказаним договором.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним п. 2.3 кредитного договору від 11 квітня 2007 року № РVН0АN09982209, визнання незаконним підвищення процентної ставки за вказаним договором та збільшення розміру кредиту з 47 751 грн 18 коп. до 62 631 грн 32 коп., обґрунтовуючи вимоги тим, що при укладенні договору сторони домовилися про сплату 16,08 % річних за користування кредитом, проте з 10 лютого 2009 року банк в односторонньому порядку підняв відсоткову ставку до 27,48 % річних.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року, первісний позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2007 року № РVН0АN09982209 у розмірі 84 540 грн 10 коп. звернуто стягнення на автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного предмета застави з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зі зняття спірного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. В іншій частині позову та в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 10 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 укладено договір № РVН0АN09982209, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 47 751 грн 18 коп. зі сплатою 16,08 % річних за користування кредитом, 0,14 % щомісячної винагороди від суми виданого кредиту за надання фінансового інструменту строком до 10 квітня 2014 року (а. с. 9-14).

Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_3 отримав кредит на наступні цілі: купівлю автомобіля за ціною 45 140 грн; для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - 34 грн; винагороду за надання фінансового інструменту в момент отримання кредиту - 451 грн 40 коп.; сплату страхових платежів у розмірі 2 125 грн 78 коп. та 14 880 грн 86 коп.

05 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Автоприват» укладено договір купівлі-продажу легкового автомобіля «Daewoo Nexia» вартістю 45 240 грн (а. с. 21-22, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищевказаним кредитним договором 11 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та банком укладено договір застави рухомого майна № РVН0АN09982209, предметом якого є автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 15-20, т. 1).

Відповідно до п. п. 17.10, 33, 34.8 договору застави у випадку порушення заставодавцем/позичальником будь-якого із зобов'язань за кредитним договором чи договором застави заставодавець зобов'язаний доставити предмет застави у семиденний строк з дня пред'явлення письмової вимоги останнього з вказівкою конкретної заборгованості, передати банку предмет застави в заклад за актом прийому-передачі.

Згідно з актом від 22 червня 2009 року ОСОБА_3 було передано ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль «Daewoo Nexia», державний номерний знак НОМЕР_1. Відповідно до зазначеного акта ОСОБА_3 доручив ПАТ КБ «ПриватБанк» передати заставний автомобіль на реалізацію за ринковою ціною та направити отримані кошти на погашення заборгованості у випадку невиконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором до 31 серпня 2009 року (а. с. 108).

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 11 липня 2012 року утворилась заборгованість, яка підлягає погашенню шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

За змістом ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи з того, що відповідач допустив невиконання умов кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка добровільно сплачена не була, тому банк має право звернути стягнення на предмет застави.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: Ю.Г. Іваненко

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович