Справа № 379/9/15-ц Головуючий у І інстанції Зінкін В. І.
Провадження № 22-ц/780/5332/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 38 05.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Олійника В.І.,

при секретарі: Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагенства у Таращанському районі Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення Веселокутської сільської ради, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року,

встановила:

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагенства у Таращанському районі Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області № 218-50-УІ(4) від 20.03.2015 року в частині надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,32 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає рішення суду незаконним, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району від 19.07.1996 року №70-УІІІ-ХХІІ передано ОСОБА_6 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0.57 га в т.ч. по АДРЕСА_1 між садибами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 0,27 га, на полі № 2 між земельними ділянками ОСОБА_9 та ОСОБА_7 0,30 га. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.49).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, видане виконкомом Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області 20.07.2002 р., запис № 13 (а.с.73).

Згідно довідки № 646 від 22.08.2003 року Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області ОСОБА_10 на день смерті ОСОБА_6 та на час видачі довідки проживала та проживає у спадковому будинку (аркуш спадкової справи 32).

Згідно довідки №647 від 22.08.2003 року Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області ОСОБА_10 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 (аркуш спадкової справи 32 об.).

На підставі заяви ОСОБА_10 від 06.09.2003 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину майна спадкодавця ОСОБА_6, в переліку спадкового майна оспорювана земельна ділянка не зазначена (а.с. 52).

Таким чином, ОСОБА_10 прийняла спадщину - земельну ділянку 0.57 га в т.ч. по АДРЕСА_1 між садибами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 0,27 га, та на полі № 2 між земельними ділянками ОСОБА_9 та ОСОБА_7 0,30 га. для ведення особистого підсобного господарства, які до того були безкоштовно передані у приватну власність ОСОБА_6

Дана обставина підтверджується отриманим на одну із зазначених ділянок державним актом серії НОМЕР_2 від 15.10.2010 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2480 га, розташованою в АДРЕСА_1, призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (аркуш спадкової справи 55). Також підтверджується повідомленням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області № 02-11/164 від 25.06.2014 року, що ОСОБА_10 користувалась спірною земельною ділянкою площею 0,32 га.(а.с.61).

Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 20.04.2007 року скасовано рішення Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 19.07.1996 року про передачу у приватну власність земельної ділянки (а.с.94).

Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 22.02.2008 року № 106-22-У ОСОБА_10 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1, площею 0,57 га в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га; для особистого селянського господарства 0,32 га.

Однак, ОСОБА_10 закінчивши приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га і отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, не вчинила всіх необхідних дій для приватизації спірної земельної ділянки площею 0,32 га, тобто за життя не встигла завершити приватизацію.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.46).

Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 20.03.2015 року № 218-50-VІ(4) надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі у власність, що знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,32 га (а.с.106).

Відповідно до пунктів 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 та ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз.2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом її приватизації громадянами (ч.3 ст. 116 ЗК).

Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,32 га не підлягають задоволенню, оскільки способом захисту порушеного права позивачем обрано позов про визнання права власності, при цьому судом, було роз'яснено позивачу його право змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті, однак позивач не скористався зазначеним правом, наполягав на розгляді вказаних позовних вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції повністю, оскільки вони відповідають обставинам справи та рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року залишити без зміни.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

Олійник В.І.