Провадження № 2/185/5567/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання недійсним п.12.1 договору фінансового лізингу, розірвання договору фінансового лізингу, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання недійсним п.12.1 договору фінансового лізингу, розірвання договору фінансового лізингу, стягнення коштів.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08 вересня 2015 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 000835, згідно якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль Fiat Doblo Combi у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на умовах, передбачених договором.

В усній формі представник відповідача роз'яснив, що він повинен сплатити предоплату за транспортний засіб в сумі 54 000 грн, після чого з ним буде укладений договір лізингу і протягом кількох днів відповідач передасть предмет лізингу йому в користування.

У той самий день позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок відповідача 54 000 грн.

Однак представником відповідача не було роз'яснено призначення цього платежу, який насправді є адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору.

Позивач не мав можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, оскільки представник відповідача не надав достовірної інформації, завірив у тому, що пояснив всі істотні умови договору та спонукав підписати договір.

Після підписання та вивчення змісту договору позивачу стало зрозуміло, що сплачені кошти йому не повернуть, договір не передбачає його розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням його прав як споживача.

Умова договору про зобов'язання лізингоодержувача сплатити адміністративний платіж порушує принцип добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обгрунтував

співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.

Позивачу на момент укладення договору об'єктивно бракувало знань, необхідний для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму. Оскільки позивач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, він при укладенні договору помилково придбав не потрібні йому на умовах відповідача послуги фінансового лізингу.

Також позивачу не було надано можливості детально ознайомитись з умовами договору та законодавством, що його регулює. Представник відповідача не надав достовірної інформації та спонукав підписати договір швидше, мотивуючи тим, що інші особи чекають на укладення договору лізингу.

Умова договору, викладена у п.12.1 є несправедливою відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому позивач просить:

- визнати п.12.1 договору фінансового лізингу недійсним,

- розірвати договір фінансового лізингу,

- стягнути з відповідача сплачені кошти у розмірі 54 000 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

У письмовому запереченні представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що особисте підписання договору позивачем є підтвердженням отримання ним повної та достовірної інформації про положення договору. Заяви про розірвання договору позивач не подав. Наявні письмові докази, що свідчать про отримання доступної, достовірної та своєчасної інформації під час підписання договору, а саме підписи позивача у договорі та додатках до нього, сплата адміністративного платежу, заява позивача від 08 вересня 2015 року, в якій зазначено, що позивач уважно прочитав, зрозумів умови договору, отримав всі коректно викладені відповіді від менеджера та отримав свій примірник договору.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2015 року між лізингодавцем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та лізингоодержувачем ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № 000835, предметом якого є транспортний засіб Fiat Doblo Combi, вартість якого вказується у додатку до договору, який є його невід'ємною частиною. Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, що передбачені договором (а.с.9-15).

ОСОБА_1 сплатив адміністративний платіж за даним договором в сумі 54 000 грн (а.с.17).

Відповідно до положень ч.2 ст.627 ЦК України у договорах з участю фізичної особи споживача мають бути враховані вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За вимогами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір може бути визнаний недійсним на вимогу споживача, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, виключення або обмеження прав споживача стосовно виконавця у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання виконавцем договірних зобов'язань, надання виконавцю можливості збільшувати ціну товару без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Пунктом 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі. У такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Як передбачено п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, зокрема умови про надання можливості виконавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він бажає скористатися своїм правом на розірвання договору фінансового лізингу, однак не звертався з такою заявою до відповідача, оскільки відповідно до положень п.12.1 договору відповідачу надано можливість не повертати сплачений ним адміністративний платіж. При цьому договором не передбачено отримання компенсації споживачем у разі розірвання договору з ініціативи лізингодавцем, що призводить до істотного дисбалансу договірних умов на шкоду споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків та шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принципи добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У позовній заяві позивач вказує, що на його думку п. 12.1. договору не відповідане вимогам ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів. Оскільки відповідно до вказаної статті несправедливою є умова - про надання можливості продавцю (виконавцю виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. З такими твердженнями позивача не можна погодитись, оскільки договором взагалі не передбачено право лізингодавця односторонньо розірвати договір. Таке право надається лізингодавцю лише при невиконанні договірних зобов'язань зі сторони лізингоодержувача.

У ч. 1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.

Згідно ч. 1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» чітко передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитись від договору лізингу в односторонньому випадку у випадку затримки передачі предмета лізингу зі сторони лізингодавця. В такому випадку лізингоодержувачу повертаються всі кошти сплачені ним по договору фінансового лізингу та він має повне право на відшкодування збитків, які він міг зазнати через невиконання договору лізингоодержувачем.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Предметом позову є захист прав споживачів, за подання такого позову позивачі звільняються від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 212, 214 ЦПК України, суд .

В И Р І Ш И В

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання недійсним п.12.1 договору фінансового лізингу, розірвання договору фінансового лізингу, стягнення коштів.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя: ОСОБА_2