Справа № 461/4203/15-ц
Провадження № 2/461/1186/15
У Х В А Л А

10.04.2015 року суддя Галицького районного суду м. Львова Фролова Л.Д., розглянувши позовну заяву Міжнародної благодійної організації «Екологія-Право-Людина», ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівської міської ради, треті особи Національний університет «Львівська Політехніка», Курія Львівської Архиєпархії Української греко-католицької церкви, про визнання незаконними та скасування ухвал міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що Львівська міська рада прийняла ухвали № 3818 від 18 вересня 2014 року «Про спорудження памятника митрополиту ОСОБА_3 та відновлення площі ОСОБА_4 у м. Львові», № 4255 від 25 грудня 2014 року «Про погодження Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на пл. Святого Юра» (зі змінами, внесеними ухвалою № 4306 від 29 січня 2015 року), № 4369 від 26 лютого 2015 року «Про затвердження Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на пл. Святого Юра». Позивачі дані ухвали відповідача вважають незаконними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3.1 ухвали № 3818 від 18 вересня 2014 року та пунктом 4.1.1 ухвали № 4369 від 26 лютого 2015 року для будівництва переміщеної автомобільної дороги сквер, розташований на пл. ОСОБА_4, виключений з переліку скверів Галицького району м. Львова. При цьому, на думку позивачів, порушене законодавство щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням. Затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку площею 2,6248 га для передачі в оренду на 01 рік Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ, порушує норми Земельного кодексу України. Крім того, земельна ділянка знаходиться в межах історичного ареалу м. Львова, тому вилучення скверу під будівництво дороги спотворить розпланування та ландшафт територій, які походять з попередніх періодів розвитку міста.

Позивачі також зазначають, що на земельній ділянці, що передається, розміщені групи рослин (дерев, кущів), частина яких занесені до Червоної книги України. Будівництво та переобладнання скверу призвело б до порушень у сфері охорони рослинного середовища. Крім того, при наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ухвалою № 4255 від 25 грудня 2014 року (п. 3) відповідачем, на думку позивачів, порушені вимоги Закону України «Про землеустрій». Вважають, що прийняті Львівською міською радою ухвали, що оспорюються,суперечать принципу верховенства права та вимогам законодавства.

Просять суд:

1) визнати незаконними та скасувати пункти 2.1, 2.2, 2.3.1 ухвали Львівської міської ради № 3818 від 18 вересня 2014 року «Про спорудження памятника митрополиту ОСОБА_3 та відновлення площі ОСОБА_4 у м. Львові»;

2) визнати незаконними та скасувати пункти 2, 3 ухвали Львівської міської ради № 4255 від 25 грудня 2014 року «Про погодження Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на пл. Святого Юра» (зі змінами, внесеними ухвалою № 4306 від 29 січня 2015 року);

3) визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2.1, 2.1.1, 4.1.1 ухвали Львівської міської ради № 4369 від 26 лютого 2015 року «Про затвердження Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на пл. Святого Юра».

Відповідно до ст.124 Конституції України, юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Положеннями ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За нормами ст. 17 КАС України до компетенції адміністративного суду віднесені спори фізичних та юридичних осіб з субєктами владних повноважень щодо оскарження його рішень(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно розяснень, які містяться у пункті 12 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів»(із змінами та доповненнями) вбачається, що виходячи з аналізу норм статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" № 280/97-ВР, статті 6 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації", частини першої статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III випливає, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV власниками землі є держава, ОСОБА_5 Крим та територіальні громади. Конституційний Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Міжнародної благодійної організації «Екологія-Право-Людина», ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівської міської ради, треті особи Національний університет «Львівська Політехніка», Курія Львівської Архиєпархії Української греко-католицької церкви, про визнання незаконними та скасування ухвал міської ради.

Позовну заяву з доданими до неї документами повернути позивачу.

Розяснити позивачам, що вони мають право звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д. Фролова