Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення грошових коштів за депозитним вкладом, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він 17 лютого 2014 року уклав із публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») в особі заступника керуючого Одеським РВ АТ «Брокбізнесбанк» договір банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Лояльний», відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв для зберігання грошові кошти у розмірі 570000 доларів США на строк - 33 дні з 17 лютого 2014 року до 22 березня 2014 року зі сплатою 9 % річних. 20 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського регіонального відділення (далі - РВ) ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою (вимогою) про дострокове повернення вкладу, в якій висловив намір достроково отримати вклад і просив відповідача видати йому грошові кошти за вкладом 28 лютого 2014 року. Заява була отримана, однак не задоволена. У відповіді за № 97/1 від 28 лютого 2014 року на вказану заяву відповідач зазначив, що повернути гроші відповідач не може у зв'язку з відсутністю необхідної суми готівкових коштів в касі відділення. Також, зазначалось, що грошові кошти будуть повернуті після підкріплення каси Одеського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» необхідною сумою коштів. Сума вкладу достроково йому повернута не була, а тому договір банківського вкладу продовжив свою дію і повинен виконуватися. Оскільки відповідач умови договору не виконав, то позивач уточнивши позовні вимоги, просив стягнути на його користь суму вкладу - 570000 доларів США, нараховані проценти - 17849,59 доларів США та три проценти річних від простроченої суми - 4469,67 доларів США, а всього 592319,26 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 592 319,26 доларів США, що еквівалентно станом на 26 червня 2014 року, згідно офіційного курсу НБУ, 7 035 745,87 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Брокбізнесбанк» порушив зобов'язання за договором банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Лояльний» від 17 лютого 2014 року, не повернув депозитний вклад позивачу за його вимогою, а тому зобов'язаний сплатити позивачу загальну суму заборгованості у розмірі 592319,26 доларів США, що еквівалентно 7 035 745,87 грн. станом на день подачі позову. Право на повернення депозитного вкладу у позивача виникло з 28 лютого 2014 року, тобто до запровадження в банку тимчасової адміністрації. Саме у той час і у відповідача виник обов'язок повернути позивачу суму вкладу.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку, що за період з дня звернення позивача з вимогою про видачу грошових коштів з депозитних рахунків до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Брокбізнесбанк» було достатньо часу для здійснення повної видачі грошових коштів позивачу. Таким чином, відповідач повинен був виконати платіжне доручення позивача у день його надходження до банку, тобто 28 лютого 2014 року, однак не здійснив цього. Банк порушив умови договору, тим самим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належним йому грошовими коштами.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Установлено, що між позивачем та відповідачем 17 лютого 2014 року було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Лояльний», на суму 570000 доларів США на строк 33 дні зі сплатою 9 % річних. Відповідно до п. 2.2. договору, він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

20 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою (вимогою) про дострокове повернення вкладу, що підтверджено копією заяви від 20 лютого 2014 року та просив повернути йому вклад 28 лютого 2014 року (а. с. 14).

Листом від 28 лютого 2014 року за № 97/1 ОСОБА_3 повідомлено про неможливість виконання його вимоги за відсутності коштів у касі відділення банку.

Судами встановлено, що 28 лютого 2014 року на підставі постанови Правління Національного Банку України № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Банк свої зобов'язання за договором банківського вкладу не виконав, тому позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути заборгованість в розмірі 592319,26 доларів США, з яких 570000 доларів США - сума вкладу, 17849,59 доларів США - нараховані проценти та три проценти річних від простроченої суми - 4469,67 доларів США.

Заперечуючи проти розрахунку заявлених вимог позивача, банк надав виписку з рахунку, згідно якої сума вкладу - 570000 доларів США та проценти по депозиту станом на 22 березня 2014 року - 2951,51 доларів США (а.с. 35).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд всупереч вимогам статей 212 - 214, 303 ЦПК України не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, зокрема період нарахування та розмір процентів по депозиту; не надав правової оцінки розрахунку заборгованості банку та не спростував його; не врахував доводи відповідача про безпідставність згідно з ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування суми трьох процентів річних з дня запровадження тимчасової адміністрації банку (в розмірі 3552,74 доларів США) та не перевірив період, за який здійснено нарахування вказаних процентів позивачем.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська