Справа № 308/6295/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Дроботя В.В.,

при секретарі - Рогач О.Я.,

за участі позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2015 року у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Редакції Газети «Карпатська Україна. Красне Поле» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням особистих немайнових прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням особистих немайнових прав. На підтвердження доводів порушення особистих немайнових прав відповідачем зазначив поширення відносно позивача недостовірної на його думку інформації у газеті «Карпатська Україна. Красне Поле» від ІНФОРМАЦІЯ_1 у НОМЕР_1, опублікованої у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2015 року уточнені позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, опубліковану у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» та поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у НОМЕР_1 газети «Карпатська Україна. Красне Поле» ОСОБА_3, а саме: в абзаці 4 с. 4 «... Мені доводилося оперувати запущені випадки раку сечових шляхів лікарями обласної лікарні та онкодиспансеру. Замість того, щоб наказувати винуватих, головний лікар ООД ОСОБА_1 вимагав від міської прокуратури наказати мене...».

Визнано недостовірною інформацію, опубліковану у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» та поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у НОМЕР_1 газети «Карпатська Україна. Красне Поле» ОСОБА_3, відносно ОСОБА_1, а саме: в абзаці 9 с. 4 «... Жодного із тих, котрих я підозрюю... і намагаюся викривати їхню корупційну діяльність: ... ОСОБА_1... є недоторканними, мають імунітет, який я би назвав корупційним, ще все ефективним за рахунок хабарних щеплень...».

Зобов'язано ОСОБА_3 спростувати поширену ним вищевказану недостовірну інформацію в строк не пізніше п'яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації та приниженням честі, гідності і ділової репутації.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 600 (шістсот) гривень 00 копійок судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні присудження до стягнення 20000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу відмовлено як документально не підтверджених.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, мотивуючи це неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції не мав підстав давати висновок про те, що з тексту статті вбачається твердження, а не припущення чи висловлення автора. Також, стверджує, що судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулють питання відшкодування моральної шкоди та ЗаконуУкраїни "Про інформацію". Не згоден з розміром відшкодування і доказами, які суд вважав встановленими, насправді грунтуються на припущеннях.

Заслухавши суддю-доповідача,апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у номері 13(580) газети «Карпатська Україна. Красне Поле» від ІНФОРМАЦІЯ_1 на 4 - 5 сторінках опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Суд першої інстанції встановив, що вказана вище стаття містить наступні оспорені позивачем висловлювання:

«... Мені доводилося оперувати запущені випадки раку сечових шляхів лікарями обласної лікарні та онкодиспансеру. Замість того, щоб наказувати винуватих, головний лікар ООД ОСОБА_1 вимагав від міської прокуратури наказати мене...Виправдовував свої дії прокурор міста тим, що на нього тиснуть (назвав прізвища медиків та їх покровителів)», а в абзаці 9 с. 4 зазначено: «... Жодного із тих, котрих я підозрюю і намагаюся викривати їхню корупційну діяльність: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13... є недоторканними, мають імунітет, який я би назвав корупційним, ще все ефективним за рахунок хабарних щеплень. А серед них є ті, які вимагали від мене, і не тільки від мене хабарі, і які брали участь у викраденні мого автомобіля на початку 90-х років з під операційної обласної лікарні, під час проведення мною операції, які заходили в операційну і запитували скільки часу я ще буду оперувати, а також ті, які займалися рекетом, на руках яких, як мені розповідали, є людська кров, котрі добивалися можливості, і про це мені розповідали самі, проводити операції з допомогою крутих друзів, і ті мені погрожували».

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія, вважав, що із змісту вищенаведених цитат слідує ствердження, а не припущення чи висловлення автора про те, що лікарі обласного онкодиспансеру проводили неякісне лікування раку, що призводило до запущених випадків раку сечових шляхів. Хірургом, якому доводилося оперувати ці запущені випадки гаку був ОСОБА_3, а головний лікар ОСОБА_5, з метою приховати непрофесійність своїх підлеглих та звільнення їх від відповідальності вирішив вимагати від міської прокуратури наказати ОСОБА_3. Вказаний факт не був доведений відповідачем у судовому засіданні, а лист прокуратури міста Ужгорода, наданий ОСОБА_3, не підтверджує того, що ОСОБА_5 звертався до прокуратури із «…вимогою наказати його...».

Стверджено, що ряд осіб в тому числі головний лікар ЗОКОД ОСОБА_1 -здійснює корупційну діяльність, а не притягується до відповідальності, внаслідок того, що дає хабарі. Автор статті вказує що поряд з іншими, і позивач причетний до викрадення його автомобіля на початку 90-х років, займався рекетом, а на його руках людська кров.

Тобто, в статті особи чітко звинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, що є негативною інформацією.

У відповідності до ст. ст. 297 та 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондується з обов'язком не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до вимог ч. ч. 3 та 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Доводи апелянта про те, що оспорювані висловлювання, які містяться у Статті, є оціночними судженнями, є необгрунтованими та безпідставними, оскільки їх не можна кваліфікувати ні як суб'єктивне судження чи особисту думку автора, ні як дану ним оцінку дій чи подій, ні як критику, оскільки такі висловлювання містять фактичні дані з посиланням на «джерела», викладені ствердно, від першої особи, сформульовані однозначно, що дозволяє читачу сприйняти інформацію як достовірний факт, подію, що дійсно мала місце.

Посилання відповідача на лист-відповідь прокуратури м. Ужгород від 22.07.2015 року про відсутність в його діях правопорушення і його висновки з цього приводу суд до уваги не приймає, оскільки даний лист містить інформацію про те, матеріали перевірки за зверненням головного лікаря Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру ОСОБА_1 на дії лікаря ОСОБА_3 вилучено для знищення. (а.с.55)

Отже, проаналізувавши вищенаведені обставини справи, відповідні їм норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач поширив про позивача негативну інформацію, що викладена в ствердній формі, містить фактичні твердження з посиланням на «джерела», і ця інформація порочить честь, гідність позивача, принизила його ділову репутацію.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вірно взяв до уваги доводи позивача про те, що поширення про нього недостовірної негативної інформації зокрема, щодо звинувачення у корупційних діяннях, завдано шкоди діловій репутації позивача як посадової особи, що зобов'язана належним чином організувати лікувально-профілактичну, адміністративно-господарську та фінансову діяльність медичного закладу.

Враховуючи викладене, визначений судом розмір 12000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: