У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на будинок, посилаючись на те, що їй на підставі договору довічного утримання від 23 жовтня 1991 року належить на праві приватної власності 46/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване у Дніпропетровському міському бюро технічної інвентаризації 11 лютого 1992 року. 54/100 часток зазначеного будинку, згідно договору дарування від 24 грудня 1993 року, належали ОСОБА_9, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, прийняла ОСОБА_7

На цей час зазначений житловий будинок літ. В-1 та житлова прибудова літ. В1-1 складається з двох окремих квартир, які мають окремі виходи, облаштовані окремими системами електро-, газо-, водопостачання та каналізації. У квартирі № 1 мешкає ОСОБА_7, а в квартирі № 2 - позивач зі своєю сім'єю. Сторони мають окрему адресу реєстрації місця проживання, окремі договори на житлово-комунальні послуги. Спору щодо порядку володіння та користування спільною власністю між сторонами немає. Земельна ділянка площею 0,0441 га, кадастровий номер :07:316:0007, під частиною будинку, що знаходиться у користуванні позивача, виділена їй у власність на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 квітня 2001 року № 877, про що виданий державний акт на право приватної власності на землю від 07 червня 2001 року, зареєстрований за № 035718.

У період часу з 1995 по 2006 роки, з метою поліпшення житлово-побутових та господарських умов мешкання позивачем, за власні кошти була проведена реконструкція та будівництво прибудови до житлового будинку, господарсько-побутових будівель і споруд.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_6 просила суд змінити розмір часток у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, визначити належну ОСОБА_6 частку в праві спільної власності на зазначений житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями у розмірі 73/100 частин, яку складають: у житловому будинку літ. В-1 квартира № 2, що складається з приміщень: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 загальною площею 41,3 кв. м, у житловій прибудові літ. В1-1 приміщення 2-5 площею 11,4 кв. м, прибудова літ. В11-1 з приміщеннями 2-6, 2-7, 2-8 загальною площею 17,1 кв. м, ганок з козирком в1, гараж літ. З, літня кухня літ. О, сараї літ. К, Л, М, Н, огорожі № 1, 5 - 12, 14, мостіння II.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем, після одержання у власність домоволодіння АДРЕСА_1, було побудовано самочинні споруди, здійснено чисельні самочинні перебудови (реконструкції) спірного об'єкта нерухомості (демонтаж та улаштування нових перегородок, зміна площі, конфігурації та кількості приміщень), а тому вказані самочинні об'єкти нерухомого майна не можуть враховуватись при визначенні розміру часток у праві спільної часткової власності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту обстеження домоволодіння АДРЕСА_1, складеного 22 липня 1991 року, ОСОБА_10 на підставі договору забудови від 25 грудня 1940 року належала 1/2 частина зазначеного домоволодіння і в його користуванні знаходились: у житловому будинку А-1 приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 площею 44,3 кв. м, у сінях а-1 приміщення 2-5, 2-6 площею 11,8 кв. м, сарай А, убиральня Е, спорудження № 1, 2, 4, 5, 6, П.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради № 420 від 26 липня 1991 року затверджено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_10, з кількістю кімнат - 4, жилою площею - 44,3 кв. м, корисною - 56,1 кв. м, а також встановлено право власності на домоволодіння.

Вказаним рішенням виконкому затверджено акт ідеальних часток по АДРЕСА_1. визнано за ОСОБА_7 - 54/100 частини та за ОСОБА_10 - 46/100 частин.

Згідно свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23 серпня 1991 року за № 4-991 і № 4-993, зареєстрованих в Дніпропетровському інвентарного бюро 30 серпня 1991 року, 46/100 частин вказаного домоволодіння належать ОСОБА_11

Відповідно до договору довічного утримання від 23 жовтня 1991 року, укладеного у письмовій нотаріальній формі, ОСОБА_11 передала у власність ОСОБА_12 46/100 частин жилого будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, на присадибній земельній ділянці знаходяться жилий будинок В-1 жилою площею 82,1 кв. м, сарай А, літня кухня Б, сарай Г, убиральня Д, убиральня Е, літній душ Ж, спорудження №1 - 6, 1, П.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 07 червня 2001 року ОСОБА_6, на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19 квітня 2001 року за № 877, на праві приватної власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 0,0441 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

З відповіді КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 14 січня 2015 року за № 114, станом на 31 грудня 2012 року право власності на 46/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_6, а право власності на 54/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 24 грудня 1993 року, посвідченого Третьою ДДНК, за реєстровим № 5-941.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 23 червня 2005 року, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно листа Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20 січня 2015 року № 117/02-14, після смерті ОСОБА_9 із заявою № 1195 від 30 вересня 2005 року про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_7

Також з матеріалів справи вбачається, що у період з 1995 року по 2006 рік на території домоволодіння по АДРЕСА_1 позивач самовільно, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту провела реконструкцію та будівництво прибудови до житлового будинку, господарсько-побутових будівель і споруд. Зокрема, у квартирі № 2 житлового будинку В-1 переобладнані у нежитлові приміщення 2-2, 2-4; у житловій прибудові літ. В1-1 приміщення 2-5 переобладнане у жилу кімнату; збудована прибудова літ. В11-1, яка складається з приміщень 2-6, 2-7, 2-8 площею 17,1 кв. м; збудовані ганок з козирком в-1, гараж З, сараї К, Л, М, Н, літня кухня О; зроблено мостіння П та облаштовані огорожі № 1, 5 - 12, 14.

Відповідно до декларації про готовність об'єкту до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області 27 березня 2012 року за № ДП4 зазначений вище будинок вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок по АДРЕСА_1, складеного 11 червня 2014 року, домоволодіння складається з наступного:

- В-1 житловий будинок загальною площею 130,1 кв. м. По квартирі № 1: чотири житлові кімнати жилою площею 37,8 кв. м, коридор, кухня, передня, веранда, загальна площа - 60,3 кв. м. По квартирі № 2: три житлові кімнати жилою площею 38,0 кв. м, коридор - 10,2 кв. м, санвузол - 4,5 кв. м, коридор - 3,2 кв. м, кухня - 9,3 кв. м, коридор - 4,6 кв. м; загальна площа - 69,8 кв. м;

- В1-1 прибудова житлова площею 31,9 кв. м;

- В11-1 прибудова площею 24,3 кв. м;

- в-1 веранда площею 6,2 кв. м;

- в1 ганок з козирком площею 4,5 кв. м;

- Б, б, О літні кухні площами, відповідно, 29,1 кв. м, 5,0 кв. м, 9,9 кв. м;

- Д вбиральня площею 1,4 кв. м;

- Ж літній душ площею 1,0 кв. м;

- З гараж площею 27.4 кв. м;

- З оглядова яма 2,8 кв. м;

- Г, К, Л, М, Н сараї площею, відповідно, 7,9 кв. м, 11,8 кв. м, 11,9 кв. м, 11,9 кв. м, 9,8 кв. м;

- № 1-24, 1-П споруди.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку часток по АДРЕСА_1, складеного 11 червня 2014 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ПП «Складовий», ОСОБА_6 належить 46/100 частин домоволодіння, а у фактичному її користування перебувають 73/100 частин, до яких відноситься квартира № 2 (загальна площа 69,8 кв. м, житлова площа 38,0 кв. м), що складається: в житловому будинку В-1 поз. 2-1 - 2-4 загальною площею 41,3 кв. м та житловою площею 26,6 кв. м, в житловій прибудові В1-1 поз. 2-5 житловою площею 11,4 кв. м, прибудова В11-1 поз. 2-6 - 2-8 загальною площею 17,1 кв. м, ганок з козирком в1, гараж З, сараї К, Л, М, Н, літня кухня О, споруди № 1, 5 - 12, 14, П.

Згідно вказаного розрахунку часток, на підставі договору дарування від 24 грудня 1993 року, ОСОБА_9 (померлому) належало 54/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, а у фактичному користуванні ОСОБА_7 перебуває 27/100 частин, до яких відноситься квартира № 1 (загальна площа 60,3 кв. м, житлова площа 37,8 кв. м), що складається: в житловому будинку В-1 поз. 1-1 - 1-5 загальною площею 42,7 кв. м та житловою площею 38,8 кв. м, в житловій прибудові В1-1 поз. 1-6 - 1-7 загальною площею 12,1 кв. м, веранда в-1 поз. 1-8 загальною площею 5,5 кв м, літні кухні Б, б, сарай Г, вбиральня Д, літній душ Ж, споруди № 2 - 4, 13, 15 - 21, 1.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція № 55).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції № 55 поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону та не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Установивши факт самочинної перебудови (реконструкції) об'єкта нерухомості (зміна площі, конфігурації та кількості приміщень) після одержання сторонами у власність нерухомого майна, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що відсутність відповідної згоди іншого співвласника на здійснення прибудови до спірного домоволодіння, дозволів і висновків санітарно-епідеміологічних служб, органів пожежної безпеки, газопостачання та інших органів свідчать, що вказані прибудови є самочинним будівництвом, з огляду на що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів доводи касаційної скарги, щодо належного введення будинку в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкту до експлуатації не приймає до уваги, оскільки з вказаної декларації вбачається, що вона здійснена на замовлення ОСОБА_6 та без засвідченої в установленому порядку згоди співвласника домоволодіння - ОСОБА_7 на забудову.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, ст. 337 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук