Справа №461/4268/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарі Думичі Р.М., Щербаковій Б.Я.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визнання права власності на самочинну реконструкцію квартири за рахунок площі горища, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 36,20 кв.м. Отримавши згоду власників інших квартир, що розташовані у вказаному будинку, він здійснив розширення площі квартири за рахунок добудови частини площі горища. В результаті реконструкції була збільшена площа квартири: перший рівень після перепланування становить 42,30 кв.м, другий рівень 36,20 кв.м. Отримавши висновок управління охорони історичного середовища про відповідність самочинного будівництва будівельним нормам, погодивши кошторисну вартість самочинно розпочатих робіт, позивач звернувся до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, яка видала відповідне розпорядження. Згідно з розпорядженням власника приміщення було зобовязано звернутися до департаменту містобудування Львівської міської ради для подальшого вирішення питання щодо завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири. Однак позивачу було відмовлено у погодженні завершення реконструкції квартири, так як частина будинку знаходиться в межах червоної лінії. Посилаючись на норми статей 376, 383 Цивільного Кодексу України просить суд визнати право власності на самочинну реконструкцію квартири за рахунок площі горища, яка знаходиться за вищевказаною адресою, площею 36,20 кв.м.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що реконструкція квартири проведена без відповідних дозволів, оскільки частина будинку, де знаходиться квартира, знаходиться в межах червоних ліній відповідно до Генерального плану міста. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», червоні лінії визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг майданів, які розділяють територію забудови та території іншого призначення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», розташування будь-яких обєктів, будівель, споруд або їх частин у межах червоних ліній вулиці не допускається. Згідно з положеннями Державних будівельних норм 360-92** (п. 7) розбивочні креслення червоних ліній призначаються для забезпечення регулювання і містобудівного контролю при забудові, реконструкції і благоустрої поселень, при відведенні земельних ділянок, встановленні умов їх використання. З урахуванням викладеного, вважає, що підстави для визнання права власності у позивача відсутні.

Допитана у судовому засіданні у якості спеціаліста ОСОБА_4 (а.с.117) надала суду пояснення, згідно з якими межі червоних ліній встановлені у Генеральному плані міста на підставі нормативних актів про які зазначала представник відповідача. Реконструкція квартири здійснена у будинку, частина якого знаходиться в межах червоних ліній, що є порушенням Державних будівельних норм та стало підставою для відмови позивачу у наданні висновку Департаменту містобудування Львівської міської ради про можливість закінчення самочинно розпочатої реконструкції квартири. На її думку, задоволення позову не суперечить інтересам територіальної громади міста Львова.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником квартири за вищевказаною адресою, про що свідчать відповідні правовстановлюючі документи (а.с.15-22,25).

26 березня 2012 року управління охорони історичного середовища Львівської міської ради видало позивачу висновок, згідно якого надана проектна документація та проведені самочинні зміни є такими, що відповідають нормам захисту традиційного історичного середовища міста і не порушують пам*яткоохоронних норм і правил (а.с.13).

За даними витягу з протоколу № 16 засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 23 квітня 2013 року було вирішено технічно можливим погодити виконання робіт по самовільно розпочатій реконструкції квартири № 7 на вул. Зерновій, 4, з розширенням її за рахунок частини площі горища згідно поданого проекту (а.с.11,27-42).

Листом від 23 серпня 2013 року ОСОБА_3 було погоджену кошторисну вартість самочинно розпочатих робіт з реконструкції квартири (а.с.24,46-78)

26 лютого 2015 року комісією ЛКП «Центральне» було складено акт, що площа квартири збільшена за рахунок горища (а.с.14).

Згідно розпорядження № 533 Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 02 грудня 2013 року було затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобовязано власника приміщень звернутися в департамент містобудування Львівської міської ради для подальшого вирішення питання щодо завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири № 7 на вул. Зерновій, 4 з розширенням її за рахунок частини площі горища(а.с.10).

Листом від 21 липня 2015 року Департамент містобудування Львівської міської ради повідомив позивача, що висновок про можливість закінчення самочинно розпочатої реконструкції квартири надати не вбачається можливим з огляду на наступне. Згідно ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», червоні лінії визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг майданів, які розділяють територію забудови та території іншого призначення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», розташування будь-яких обєктів, будівель, споруд або їх частин у межах червоних ліній вулиці не допускається. Згідно положень Державних будівельних норм 360-92** п.7 26 «Територія вулиць і доріг всіх категорій, відокремлюються від інших функціональних територій поселень геодезично зафіксованими границями червоними лініями. Розбивочні креслення червоних ліній призначаються для забезпечення регулювання і містобудівного контролю при забудові, реконструкції і благоустрої поселень, при відведенні земельних ділянок, встановленні умов їх використання (а.с.106).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них, зокрема, належить визнання права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено матеріалами справи позивач є власником квартири і ставить питання про визнання права власності на її самочинну реконструкцію, посилаючись на вимоги статей 376 та 383 Цивільного Кодексу України. Однак, з правовими підставами позову суд не погоджується, виходячи з наступного.

Приписами статті 376 Цивільного Кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що положення вищезазначеної статті щодо випадків визнання судом права власності на самочинно збудовані обєкти нерухомості не стосуються випадків реконструкції квартири власником.

Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно підпунктів 6 п. «б» ч. 1 ст.31 Закону України « Про місцеве самоврядування» вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до повноважень виконавчих органів.

Зазначене свідчить про те, що переобладнання і прийняття в експлуатацію переобладнаних квартир проводиться з дозволу і за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування чи органу державної влади, а не за рішенням суду, оскільки такі правовідносини врегульовані іншими нормами законодавства, зокрема статтями 152, 189, 190 Житлового Кодексу України щодо власників квартир.

Суд вважає за необхідне зазначити, що не може заміняти органи, на які покладені обов'язки по видачі дозволів на будівництво й узгодженню забудови. Крім того, предявляючи позов про визнання права власності на реконструйовану квартиру, позивач вже є власником квартири на передбачених законом підставах. За таких обставин не може йти мова про визнання права власності на реконструйовану квартиру, оскільки вона вже є власністю позивача і реконструкція не змінює його статусу як власника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а відтак у їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судовий збір, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, відшкодуванню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 212, 215-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення постановлене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 05 жовтня 2015 року проголошено його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення суду виготовлений 09 жовтня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д. Фролова