Справа № 367/2521/13 Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/937/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова
Категорія 1 23.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Фінагєєва В.О.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року за позовом прокурора міста Ірпеня в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство" про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся до суду з позовом про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 № 2179/25-5 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське" ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано Державний акт серії ЯЖ № 922094 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га із кадастровим номером :01:040:0074 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, в смт. Коцюбинське Київської області.

Вважав, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами сел. Коцюбинське, Коцюбинською селищною радою, її було передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні комунального підприємства "Святошинське лісопаркове господарство", оскільки вказану земельну ділянку було надано у користування Святошинському лісопарковому господарству на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 № 673 без виключення її з Держлісфонду України та згідно з картографічними матеріалами лісовпорядкування обліковуються як квартали Святошинського та Київського лісництв.

Зазначену земельну ділянку в приватну власність відповідача було передано без її вилучення з користування КП "Святошинське лісопаркове господарство", тобто без відома держави в особі уповноваженого органу та постійного землекористувача, яким є КП "Святошинське лісопаркове господарство".

Крім того, при прийнятті рішення Коцюбинською селищною радою не було дотримано вимоги ст.ст. 20, 21 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки з лісового фонду на для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не проводилась, будь-яких рішень щодо такої зміни не приймалось.

Також зазначає, що у порушення вимог ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", якою передбачено обов'язковість проведення вказаної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земель лісогосподарського призначення, державна експертиза проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_3 не проводилась.

Вказує, що відведення спірної земельної ділянки відповідачу під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд генеральним планом смт. Коцюбинське не передбачено, а отже, оскаржуване рішення Коцюбинською селищною радою прийнято також у порушення вимог ст. 39 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону України "Про планування і забудову територій".

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.03.2009 року № 207 земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 у смт. Коцюбинське придбала ОСОБА_4 про що на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922094 на ім'я ОСОБА_3, зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4

Вважав, що рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 № 2179/25-5 не відповідає вимогам закону, порушує право державної власності на спірну земельну ділянку, а тому підлягає визнанню недійсним. З цих же підстав підлягає визнанню недійсним виданий ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення державний акт на право власності на земельну ділянку із відміткою про перехід права власності на земельну ділянку ОСОБА_4

Вказує, що зазначений вище договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 20.03.2009 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є нікчемним згідно ст. 228 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Просив визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 2075/25-5, визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 922094 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:040:0074, виданий на ім'я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію; визнати право власності держави на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до клопотання ОСОБА_1 від 27 листопада 2014 року про залучення до участі у справі правонаступника відповідача, до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року позов прокурора м. Ірпеня Київської області задоволено частково, визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2075/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у смт. Коцюбинське, визнано недійсним державний акт серія ЯЖ № 922094 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:040:0074 на ім»я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,15 га з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2075/25-5 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, в смт. Коцюбинське ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі даного рішення на ім»я останньої видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922094 (кадастровий номер :01:040:0074) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, в смт. Коцюбинське.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.03.2009 року № 207 земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1, у смт. Коцюбинське придбала ОСОБА_4

На державному акті виданого на ім»я ОСОБА_3 серії ЯЖ № 922094 на земельну ділянку розташовану за адресою: смт. Коцюбинське, АДРЕСА_1 зроблена відмітка про перехід права власності ім»я ОСОБА_4 відповідно до укладеного договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, згідно заповіту від 27 жовтня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 257, яким все своє майно заповідала ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора м. Ірпеня та визнаючи недійсним рішення Коцюбинської селищної ради, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка знаходилася поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття вищезазначеного рішення межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства.

Даний висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 11 лютого 1941 року селище міського типу Берковець перейменовано в селище ім. Коцюбинського та до його складу включено залізничну станцію Біличі. Будь-які графічні додатки до цього Указу, які б підтверджували межі селища Коцюбинське не збереглися, і по даний час рішення щодо встановлення чи зміни меж цього селища компетентними органами не приймались, проект встановлення меж не розроблявся та не затверджувався, що також встановлено постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року за позовом Київської міської ради до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві, Київського обласного управління лісового і мисливського господарства, Ірпінської міської ради Київської області, Коцюбинської селищної ради Київської області, за участю прокуратури м. Києва, треті особи Державне агентство земельних ресурсів України, КП "Святошинське лісопаркове господарство", КП КОР "Обласний лісгосп", Київська обласна державна адміністрація, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Державне агентство лісових ресурсів України про визнання бездіяльності протиправною, рішень нечинними і їх скасування, зобов'язання вчинити певні дії, встановлено наступне:

пунктом 3 Рішення №689/22-5 Коцюбинської селищної ради Київської області "Про перспективний план розвитку с. Коцюбинське" не визначались межі селища Коцюбинське, а Коцюбинська селищна рада фактично виконувала вимоги статті 173 Земельного кодексу України щодо реалізації процедури встановлення межі селища, а тому відповідач діяв в межах повноважень визначених законом;

судами неодноразово встановлювалось, що на момент ухвалення спірних рішень Генерального плану селища Коцюбинське не було, як і чітко визначених меж селища, а статус останнього сформований на підставі Указу Президії Верховної Раді Міністрів від 11 лютого 1941 року;

рішення про межі міста Києва Київською міською радою приймались в односторонньому порядку без узгодження меж з Київською областю, що є порушенням нині діючого законодавства у цій галузі;

станом на вересень 2008 року облік земель Коцюбинської селищної ради у відділі земельних ресурсів не вівся, інформація про склад земель була відсутня, як землі лісогосподарського призначення вище зазначені землі не обліковувались;

відсутні документи та відповідні схеми, якими були б чітко визначені межі між містом та селищем Коцюбинське;

в розмежуванні районів міста межі між Святошинським районом міста Києва та с. Коцюбинське не існує;

землі Ірпінського регіону, на які розповсюджувалась дія Рішення №689/22-5, у будь-які роки не відносились до земель лісогосподарського призначення.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2009 року за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної ради, Київської обласної державної адміністрації до Коцюбинської селищної ради Київської області, треті особи: Відділ держкомзему у м. Ірпені Київської області, виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області, про визнання незаконними та скасування рішення Коцюбинської селищної ради від 28 жовтня 2008 року № 711/23-5, п.3 рішення Коцюбинської селищної ради від 25 вересня 2008 року № 689/22-5 встановлено, що прокурором не надано суду доказів того, що рішенням № 689/22-5 Коцюбинська селищна рада встановила межі селища.

29 квітня 2010 року Коцюбинською селищною радою прийнято рішення № 75 "Про погодження проекту формування і встановлення меж Коцюбинської селищної ради та межі смт. Коцюбинське Київської області та впорядкування питань землекористування", відповідно до п. 1 якого селищному голові доручено укласти договір на розробку проекту землеустрою щодо встановлення межі селища Коцюбинське, який після погодження Коцюбинською селищною радою направити на затвердження до Київської обласної ради, а після затвердження проекту Київською обласною радою - отримати державний акт про межі селища Коцюбинське. П. 2 рішення передбачено, що до моменту затвердження проекту встановлення межі при вирішенні питань адміністративно-територіального устрою та землеустрою необхідно керуватися межами селища Коцюбинське пл. 4065 га., які встановлені Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 11 лютого 1941 року з урахуванням рішення Коцюбинської селищної ради від 06 листопада 2009 року № 170.

15 вересня 2010 року рішенням Коцюбинської селищної ради № 153 затверджено Генеральний план селища Коцюбинське Київської області, відповідно до якого загальна площа селища становить 4065 га.

Згідно листа відділу держкомзему у м. Ірпінь Київської області № 01-02/44-1 від 18 січня 2013 року, державна статистична звітність (форма 6-зем) по с. Коцюбинське в період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року не велася. Відділ з 01 січня 2009 року почав вносити дані по формі 6-зем по с. Коцюбинське. Землі запасу по с. Коцюбинське в період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року не обліковувалися.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та відповідають нормам чинного законодавства України.

Ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 173 ЗК України, межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Згідно ч.2 ст.174 ЗК України рішення про встановлення, зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена, приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Крім того, ст.176 ЗК України межі адміністративно-територіальних одиниць посвідчуються державним актом України.

Ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про основи містобудування" визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про планування і забудову територій" сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що земельна ділянка, яка є предметом оспорюваного рішення, розташована поза межами населеного пункту - смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття спірного рішення від 25 грудня 2008 року № 2075/25-5 межі смт. Коцюбинське у передбаченому законом порядку не були визначені та встановлені, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про незаконність прийнятого рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2075/25-5, як такого, що не відповідає положенням п.12 Перехідних положень та ст. 12 ЗК України.

У зв»язку з цим, як наслідок, суд обґрунтовано вважав, що державний акт, виданий на підставі незаконного рішення на ім»я ОСОБА_3, також підлягає визнанню недійсним.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність посилання позивача на нікчемність в силу положень ст.228 ЦК України договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.03.2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки не порушує публічний порядок.

Вимоги щодо визнання недійсним зазначеного договору з інших підстав предметом позову не були, рішення щодо цього судом не приймалися.

З огляду на викладене, доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

В той же час слід зазначити, що задовольняючи вимоги прокурора, суд помилково визнав недійсним державний акт на ім»я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4

Як видно з матеріалів справи відмітка в державному акті ОСОБА_3 про перехід права власності до ОСОБА_4 відсутня (т.1 а.с.8-8зв).

З наданих апелянтом документів вбачається, що за життя ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серія ЯЛ №360340 від 15 жовтня 2010 року. (а.с. т.3 а.с.177). Зазначений державний акт не був предметом позовних вимог позивача, не досліджувався в суді і будь-які рішення щодо нього ( визнання недійсним, скасування) не приймалося.

У зв»язку з зазначеним, колегія вважає, що з мотивувальної та резолютивної частини рішення необхідно виключити посилання суду на відмітку в державному акті на ім»я ОСОБА_3 про перехід права власності до ОСОБА_7

Крім того, рішенням суду першої інстанції від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову прокурора в частині вилучення земельної ділянки та визнання на неї права власності держави відмовлено.

Рішення в цій частині позивачем не оскаржувалося. У зв»язку з цим, посилання апелянта на відсутність будь-яких підстав для повернення земельної ділянки у власність держави не несе будь-якого правового навантаження та не спростовує висновків суду.

У зв»язку з викладеним, посилання апелянта на порушення прав ОСОБА_4, і, як наслідок його, як правонаступника померлої, свого підтвердження не знайшли.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду викладені в рішенні.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення посилання суду на відмітку в державному акті на ім»я ОСОБА_3 про перехід права власності до ОСОБА_7.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: