Справа № 363/4416/14-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/2340/15 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 47 07.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Антоненко В.І., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя , -

в с т а н о в и л а:

позивач звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що з 14.02.2004 року по 26.03.2009 року вона перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали у 2007 році квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ-2112 .

06 березня 2009 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами був розірваний однак через характер взаємовідносин, що склались з відповідачем, угоди про добровільний поділ даного майна позивачем та відповідачем не досягнуто на підставі чого позивач просила розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, з урахуванням інтересу дитини яка проживає з нею, виділити позивачу 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3 1/3 частину квартири за вищевказаною адресою та визнати право власності на автомобіль ВАЗ - 2112 придбаного згідно кредитного договору «Автопакет» 95/П/19/2007 від 30 травня 2007 року, філія ВАТ КБ «Надра» за позивачем та відповідачем в рівних частинах.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційний скарзі позивач просить рішення суду скасувати в з'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Що стосується авто, то його поділ у натурі неможливий. Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Вбачається, що квартира АДРЕСА_1 набута у шлюбі є спільною. У шлюбі також набутий автомобіль, але на момент поділу він відчужений, тобто у натурі його немає в зв'язку з чим він і не може бути предметом поділу, а лише грошова компенсація половини його вартості

З матеріалів справи (т.1 а.с. 54) вбачається, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.01.2010 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя залишено без задоволення, що відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 і є початком позовної давності для вимог ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Статтею 72 Сімейного Кодексу України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вбачається, що 19.01.2010 року розпочався строк позовної давності для заявлення позивачем позову про відновлення її порушеного права, а позовну заяву про поділ майна, що є об'єктом права спільного майна подружжя, яка є предметом розгляду, вона подала 20.10.2014 року, тобто через чотири роки після початку строку позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про поважність причин пропущення позивачем строку для подачі позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, з тих підстав, що позивач була вагітною, її адвокат за станом здоров'я не могла брати участь у розгляді справи, після народження дитини позивач займалася вихованням дітей, а також те, що позивачу не було відомо про строки позовної давності у зв'язку з її юридичною неосвіченістю, не можуть бути взяті до уваги Апеляційним судом, оскільки такі доводи позивача не мають правового значення.

Ксерокопії документів (т.1 а.с.36, 38-48) надані позивачем на підтвердження своїх доводів про поважність причин пропущення строку позовної давності, не дають підстав вважати, що позивач чотири роки не мала можливості звернутися до суду для захисту свого порушеного права.

Оскільки доводів які б спростували правильне по суті рішення суду першої інстанції апеляційна скарга в собі не містить, тому підлягає відхиленню як необґрунтована.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: