Справа № 487/4113/15-ц
Провадження № 2/487/1889/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2015 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

секретаря Уманського І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк Південний про стягнення інфляційних витрат, 3% річних, моральної шкоди і витрат, пов*язаних з виконанням рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1А звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Він є споживачем банківських послуг відповідно до Закону України Про захист прав споживачів. Кредитодавець відповідач порушив його права, змушуючи його сплачувати на погашення кредитів суми більші, ніж встановлено у кредитних договорах №LC2013-00018 від 1 серпня 2013 р. та №LC2013-00032 від 14 листопада 2013 р. 18.03.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення, яким визнані недійсними положення у зазначених кредитних договорах у пунктах: п. 1.1. щодо збільшення процентів за користування кредитом і сплати кредиту за процентною ставкою в розмірі 33% річних у зв*язку зі звільненням з поточного місця роботи; п. 3.2.18. щодо необхідності дострокового повернення кредиту та повної сплати нарахованих процентів за користування кредитами у зв*язку зі звільненням з поточного місця роботи; стягнуто з ПАТ АБ Південиий на користь ОСОБА_1 349,81 грн. надміру сплачених процентів за вказаними кредитними договорами. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.05.2015 р. заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва залишено без змін. Чекаючи на розгляд судового спору, а потім і на набрання рішенням суду чинності, йому доводилося продовжувати сплачувати відсотки відповідно до наданих йому банком квитанцій за незаконно збільшеною процентною ставкою, у зв*язку з чим банк отримав 273,41 грн. 25.05.2015 року він звернувся в Регіональне відділення АБ Південний в м. Миколаєві з заявою про забезпечення можливості погашення чергових платежів за кредитами з розрахунку відсоткової ставки 18% річних та перерахувати надміру сплачені суми в погашення кредитів на його поточний рахунок, що відкритий в ПАТ АБ Південний та забезпечити зняття цієї суми без сплати будь-яких комісій. Однак йому відмовили у прийнятті заяви, тому йому довелося відправити її на адресу відповідача поштою, у зв*язку з чим ним понесені додаткові витрати в сумі 12,40 грн. Позивач вважає, що у вз*язку з порушенням його прав йому заподіяна моральна шкода в розмірі 1000 грн. Просив стягнути з відповідача надміру сплачені кошти на погашення кредитів за користування кредитиними коштами за кредитними договорами №LC2013-00018 від 1 серпня 2013 р. та №LC2013-00032 від 14 листопада 2013 р. за період з 01.02.2015 року по 01.06.2015 р. в сумі 273,41 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., суму понесених витрат у зв*язку з виконанням рішення суду в розмірі 12 грн. 40 коп., постановити окрему ухвалу за вчинення відповідачем порушень Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України щодо невиконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2015 р. Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, позивач, посилаючись на те, що 04.08.2015 року на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2015 р. відповідач повернув йому 657 грн. 23 коп., що на 34,01 грн. більше суми, яку він просив стягнути, остаточно просив стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з 31.10.2014 р. по 15.06.2015 р. в сумі 180,81 грн., 3% річних за період з 31.10.2014 р. по 15.06.2015 р. в сумі 6,56 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., суму понесених витрат у зв*язку з виконанням рішення суду в розмірі 12 грн. 40 коп.

В судовому засіданні позивача підтримав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. 13.11.2015 року позивач не був присутнім в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що правовідносини сторін виникли не з порушення грошового зобов*язання відповідачем, а з примусового виконання рішення суду, тому відсутні правові підстави для застосування наслідків, визначених ст. 625 ЦК України. 04.08.2015 року позивачу повернуті надміру сплачені грошові кошти на картковий рахунок і частково зараховані в рахунок погашення заборгованості. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є також необґрунтованими, оскільки відшкодування моральної шкоди закон передбачає лише в разі, якщо вона завдана внаслідок недоліків продукції. Вимоги про стягнення витрат у зв*язку з виконання рішення в сумі 12,40 грн. також задоволенню не підлягають, оскільки позивач не скористався своїм правом щодо звернення до виконання судового рішення у відповідності до норм ЦПК та Закону України Про виконавче провадження, а саме: не отримав виконавчий лист, не звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Цивільні права та обов*язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов*язки.

Цивільні права та обов*язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов*язки можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦПК).

Отже, грошовим зобов*язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов*язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов*язку.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2015 року визнані недійсними положення у кредитних договорах №LC2013-00018 від 1 серпня 2013 р. та №LC2013-00032 від 14 листопада 2013 р. між ОСОБА_1 та ПАТ АБ Південний у пунктах: п. 1.1. щодо збільшення процентів за користування кредитом і сплати кредиту за процентною ставкою в розмірі 33% річних у зв*язку зі звільненням з поточного місця роботи; п. 3.2.18. щодо необхідності дострокового повернення кредиту та повної сплати нарахованих процентів за користування кредитами у зв*язку зі звільненням з поточного місця роботи; стягнуто з ПАТ АБ Південиий на користь ОСОБА_1 349,81 грн. надміру сплачених процентів за вказаними кредитними договорами.

Таким чином, оскільки відповідач повинен був сплатити на користь позивача 341,81 грн. надміру сплачених процентів за вказаними кредитними договорами, тому таке правовідношення слід вважати грошовим зобов*язанням та на нього поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов*язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є чинними та обов*язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.05.2015 р. заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва залишено без змін. Таким чином, воно набрало чинності 21.05.2015 року, і з цього часу у відповідача виникає обов*язок по поверненню позивачу 349 грн. 81 коп. Проте відповідачем рішення суду виконано не було.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов*язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Підстави припинення зобов*язання визначені гл. 50 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 04.08.2015 року позивачу повернуто 391 грн. 82 коп., яка складається з: 108,88 грн. - надмірно сплачені відсотки за 2014 рік по кредитному договору №LC2013-00018 від 1 серпня 2013 р., 149,40 грн. - надмірно сплачені відсотки за 2014 рік за кредитним договором №LC2013-00032 від 14 листопада 2013 р., а разом 258 грн. 28 коп.; 133 грн. 54 коп. - надмірно сплачені відсотки за 2015 рік по кредитному договору №LC2013-00018 від 1 серпня 2013 р.

Крім того, відповідачем перераховані в рахунок погашення кредитної заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) надмірно сплачені кошти за період з 01.01.2015 р. по 31.07.2015 року в сумі 265,41 грн.

Загальна сума коштів, повернутих відповідачем позивачу складає 657 грн. 23 коп.

Зазначену обставину визнав позивач у заяві про уточнення позовних вимог від 02.11.2015 року.

Термін прострочення виконання відповідачем грошового зобов*язання за рішеням суду в розмірі 349 грн. 81 коп. складає з 21.05.2015 року по 04.08.2015 року, тобто з часу виникнення грошового зобов*язання до виконання рішення суду про стягнення надміру сплачених процентів за вказаними кредитними договорами, а не з 31.10.2014 року по 15.06.2015 року як вказував позивач, заявляючи вимоги про стягнення інфляційних витрат і 3% річних.

Позивачем на обгрунтування заявлених вимог був наданий розрахунок інфляційних витрат і 3% річних, наведений в заяві про уточнення позовних вимог від 15.06.2015 р., з якого вбачається, що суми інфляційних втрат і 3% річних розраховувались позивачем виходячи з суми грошового зобов*язання за рішеням суду в розмірі 349 грн. 81 коп. та з суми 273 грн. 41 коп. надмірно сплачені позивачем банку відсотки з лютого по травень 2015 року, а всього з суми 623 грн. 23 коп. Проте, в судовому засіданні не встановлено обов*язку банку (визначеного договором, рішенням суду тощо) сплатити на користь позивача 273 грн. 41 коп., а тому не можна стверджувати про прострочення боржником грошового зобов*язання в зазначеному розмірі, і встановлювати відповідальність боржника на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказана сума повинна бути виключена з розрахунку індексу інфляції і 3 % річних від простроченої суми. Таким чином, відповідач може нести відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України тільки за несвоєчасну сплату на користь позивача 349 грн. 81 коп.

Наданий позивачем розрахунок збитків від інфляції зроблений не у відповідності до листа Верховного Суду України №62-97 р. від 03.04.97 р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», в якому зазначено, що індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються у пресі, зокрема, газеті «Урядовий кур*єр» в період з 5 по 10 число наступного за звітним місяця. Для визначення індексу інфляції за любий період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Позивачем під час судового розгляду надана інформація Головного управління статистики у Миколаївській області щодо індексу споживчих цін (інфляції) по Україні у 2014-2015 роках помісячно, яка також незастосована позивачем під час розрахунку.

Сума інфляційних втрат повинна розраховуватись з 21.05.2015 року по 04.08.2015 року, виходячи з розміру фактично непогашеної заборгованості станом на кожен місяць, індексу інфляції у ньому та різниці між сумою боргу з урахуванням індексу інфляції мінус фактичну суму боргу. Сума боргу станом на травень 2015 року складала 349 грн. 81 коп., індекс інфляції у травні 102,2%: 349,81х1,022=357,50-341,81=15,69 грн. - сума, на яку збільшилась заборгованість у травні 2015 року. Сума боргу станом на червень 2015 року складала 349 грн. 81 коп., індекс інфляції у червні 100,4%: 349,81х1,004=351,20-349,81=1,39 грн. - сума, на яку збільшилась заборгованість у червні 2015 року. За період з липня 2015 року по серпень 2015 року збитки від інфляції від суми основного боргу 349 грн. 81 коп. відсутні, оскільки за вказаний період індекс інфляції був менше одиниці. Таким чином, загальна сума збитків від інфляції, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача за наведеним розрахунком становить 17 грн. 08 коп.

Наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних також розрахований виходячи з суми в розмірі 623 грн. 23 коп., а не з суми грошового зобов*язання, визначеного за рішенням суду. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: (3 % х суму боргу х кількість прострочених днів)/на кількість дні у відповідному році. Сума, на яку збільшилась заборгованість з 21.05.2015 року по 04.08.2015 року з урахуванням 3% річних, складає 2 грн. 16 коп. (3% х 349,81 грн.х 75):365.

Відповідно до виписки з рахунку приватного клієнта №/0831 ОСОБА_1 банком перераховано 391 грн. 82 коп., що на 42 грн. 01 коп. перевищує суму, яку банк повинен був сплатити ОСОБА_1 на виконання рішення суду. Таким чином, сума збитків від інфляції і 3% річних фактично ОСОБА_1 сплачена, і стягнення її з банку повторно буде подвійною відповідальністю за невиконання грошового зобов*язання.

Крім того, хоча позивачем і заявлялись вимоги про стягнення інфляційних витрат в розмірі 180 грн. 80 коп. та 3% річних в сумі 6 грн. 56 коп. станом на 15.06.2015 року, розрахунок наведений ним тільки станом на 31.05.2015 року, при цьому також вказана сума 180 грн. 80 коп., а індекс інфляції у травні 2015 року вказаний як такий, що дорівнює 0,000 на підставі інформації з мережі інтернет, а не відповідно до даних Держстату. Оскільки розрахунок за цей період позивачем у відповідності до даних Держстату не уточнений, та за зазначений період (червень 2015 р.) взагалі не наданий, а вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% за період з липня 2015 року по серпень 2015 року взагалі не були заявлені, а також з вищевикладених підстав, суд, враховуючи положення цивільного процесуального закону щодо меж судового розгляду, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в сумі 180 грн. 80 коп. та 3% річних задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов*язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у договірних відносинах. Договірні зобов*язання базуються на правомірному юридичному факті - цивільно-правовому договорі. Умовами кредитиних договорів не передбачено відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні не було встановлено обставин, з якими закон пов*язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, передбачене п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів, на яку посилався позивач, обгрнутовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги про стягнення понесених витрат в зв*язку з виконанням рішення суду в розмірі 12 грн.40 коп. задоволенню не підлягають, оскільки вони не є збитками, в розумінні ст. 623 ЦК України, на яку посилався позивач, обґрунтовуючи вказані позовні вимоги. Крім того, витрати по виконанню рішення суду не відносяться до виду судових витрат, визначених ст. 79 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 611, 625 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задовленні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк Південний про стягнення інфляційних витрат, 3% річних, моральної шкоди і витрат, пов*язаних з виконанням рішення суду, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева