Справа № 685/37/15-ц
Провадження № 2/685/63/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

при секретарі Дондель Т.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 та

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про визнання договору № 010201 фінансового лізингу від 24 липня 2014 року, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь ОСОБА_2 30000 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 30 жовтня 1983 р. позивачка ОСОБА_3 проживає в шлюбі разом з відповідачем ОСОБА_2

24 липня 2014 р. ОСОБА_2, без її згоди, уклав з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» договір фінансового лізингу № 010201, за яким зобов'язався сплатити кошти в сумі 67184,89 грн., а ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» - передати ОСОБА_2 мінітрактор вартістю 50000 грн.

Позивачем заявлена вимога визнати недійсним укладений між відповідачами договір, застосувати наслідки недійсності правочину до вищезазначеного договору, а також стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь ОСОБА_2 30000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно, набуте за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності.

Так як заробітна плата, пенсія, стипендія та інші доходи, одержані одним із подружжя, є об'єктом спільної сумісної власності, тому розпорядження нею здійснюється за взаємною згодою. Оскільки позивач не надавала згоди на укладення спірного договору, який виходить за межі дрібного побутового, тому просить визнати його недійсним.

Також представником позивача, як підставу визнання договору недійсним, зазначено недотримання стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, зокрема, умови спірного договору є несправедливими згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», внаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві через відсутність обґрунтування визначеної відповідачем комісії в розмірі 10 % вартості предмета лізингу лише за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням спірного договору та спричинених на цій стадії виконання договору збитків при його розірванні, що унеможливлює повернення сплачених ОСОБА_2 грошових коштів і є підставою для визнання договору в цілому недійсним.

Крім того, представник позивача, обґрунтовуючи підставу для визнання договору недійсним, вказує на те, що ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» за своїм статусом не являється фінансовою установою, яка має право надавати фінансові послуги, оскільки на час укладення спірного договору зобов'язана була мати свідоцтво фінансової установи, бути внесеною до відповідного реєстру в установленому законом порядку та мати ліцензію на надання фінансових послуг по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах, що вбачається зі змісту положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому, відповідно до ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

В ході судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зміну предмету та підстави позову.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та пояснив, що уклав договір з представником лізингової компанії на придбання трактора вартістю 50000 грн., заплативши половину його вартості в розмірі 25000 грн., а також адміністративний збір в сумі 5000 грн. При укладенні договору йому обіцяли, що трактор буде переданий за 3-4 дні, однак трактор не передавали, лише через 2 місяці повідомили про збільшення ціни спочатку до більш ніж 90 тис.грн., а потім більше за 100 тис.грн., які він сплатити не мав можливості.

На пропозиції придбати мотоблок замість трактора не погодився.

Представник ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» Григоренко І.В. у своїх письмових запереченнях просить суд відмовити у позові через його безпідставність та необґрунтованість.

Зокрема, договір був укладений в інтересах сім'ї, оскільки чоловік позивачки не зміг би тримати придбання трактора в таємниці і використовувати його для власних потреб.

Представник відповідача також зазначає, що отримання згоди іншого з подружжя є необхідним, згідно ст. 65 СК України, в тому випадку, якщо предметом правочину є відчуження грошових коштів (дарування грошей, пожертва, позика грошових коштів), на відміну від інших правочинів, в яких грошові кошти є не предметом договору, а лише засобом платежу, яким і являється спірний договір.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно частин 1 та 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути одно, дво- чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не повинен суперечити нормам законодавства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та інші.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, як підстава недійсності правочину, недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог закону, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлений законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачені умови розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до якої дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

24 липня 2014 р. між відповідачами по справі ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», як лізингодавцем, та ОСОБА_2, як лізингоодержувачем, був укладений Договір № 010201 фінансового лізингу, предметом якого є Мінітрактор Xingtai XT 244c.

Відповідно до п. 1.3 Договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його в користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача на умовах договору та передається в користування лізингоодержувачу, набуття у власність (викуп) предмету лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів (п. 1.5, 1.7, 9.1 Договору).

Погашення вартості предмета лізингу відбувається відповідно до Розділу 8 Договору та додатків № 1 і 2 до нього.

Таким чином, спірний контракт не є договором про розпорядження майна, тому одержання згоди іншого з подружжя на його укладення, передбаченої ст. 65 СК України, не вимагається, так як у даному правочині гроші виступають як законний платіжний засіб відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, а не предметом правочину.

У зв'язку з тим, що позивачем не було доведено порушення її прав відповідачами при укладенні спірного договору без її згоди, тому судом не вбачається і порушення прав позивача, як споживача, так як згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вона, не являючись стороною договору, не являється споживачем за цим договором.

Оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що згоди позивача на укладення відповідачами спірного договору фінансового лізингу не потребується, тому позивач, яка не являється стороною або заінтересованою особою правочину, не може заперечувати дійсність цього правочину недотриманням сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 179, 190, 192, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 61, 65 СК України, ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Теофіпольський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Самойлович А.П.