Справа № 340/663/14-ц
Провадження № 22-ц/779/726/2015
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду від 18 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Верховинського районного суду від 18 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору №SAMDN1784 від 25.08.2005 року в сумі 6 168,58 грн., з них 1 905,58 грн. - заборгованість за кредитом, 4 263,00 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Задовольняючи позов суд не дав належної оцінки розрахунку заборгованості, не встановив підстав нарахування підвищених у подвійному розмірі процентів. При цьому також не врахував, що умовами договору не передбачено нарахування процентів на прострочену заборгованість у подвійному розмірі.

Крім того, вважає, що підвищена сума процентів є фактично штрафними санкціями. Однак, суд не прийняв до уваги її пояснень щодо встановлення спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення процентів (неустойки) за прострочення виконання зобов'язань.

Апелянт також вказує, що свої зобов'язання за кредитним договором вона повністю виконала 12.09.2011 року, сплативши відповідачу кошти у сумі 8 500,00 грн. Ця обставина підтверджується аналізом отримання і повернення кредитних коштів, однак суд належної правової оцінки їй не дав.

З цих підстав просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе за кредитним договором грошові зобов'язання відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30.06.2014 року допустила заборгованість на загальну суму 6 168,58 грн., що є підставою для стягнення заборгованості.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом правильно встановлено, що 05 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір №SAMDN1784 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти Visa Classic Credit.

Згідно п. 1.1 вказаного договору остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту «Фінансовий фіксований» у розмірі 3 900,00 грн. Базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складає 3,00 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії Кредитного ліміту відповідає терміну дії карти - два роки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту і відсотків проводиться щомісячними платежами в розмірі 7% від залишку заборгованості по кредитному ліміту на кінець звітного місяця (а.с.13-14).

Відповідно до ст.ст. 526,1049,1054,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 30.06.2014 року допустила заборгованість в загальному розмірі 6168,58 грн. З них,зокрема: 1905,58 грн. - заборгованість за кредитом, 4 263,00 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Вказана сума заборгованості підтверджується відповідним розрахунком (а.с.7-12). При цьому із даного розрахунку вбачається нарахування банком починаючи із 30.11.2006 року процентів на прострочену заборгованості за кредитом в розмірі 72%.

Заперечуючи проти позовних вимог банку ОСОБА_2 посилалась на безпідставне нарахування підвищених процентів, що на її думку є штрафними санкціями, а також відсутність заборгованості внаслідок погашення нею в повному розмірі суми заборгованості.

Встановлено, що останній платіж здійснено відповідачем 12.09.2011 року на суму 8 500,00 грн., з яких 2312,03 грн. зараховано на погашення заборгованості по тілу кредиту, а 6187,97 грн. - на погашення процентів за користування кредитними коштами. Одночасно станом на 12.09.2011 року заборгованість становила по тілу кредиту1814,43 грн., а по процентах - 425,82 грн. Наведена обставина підтверджується розрахунком позивача (а.с.10). А тому твердження апелянта щодо повного погашення заборгованості є голослівними і не заслуговують на увагу.

Зі змісту п.4.4 договору вбачається, що до обов'язків банку входить нарахування відсотків на поточний щоденний залишок засобів, розміщених клієнтом на картрахунку, відповідно до Правил і Тарифів. При цьому пунктом 3.2 договору сторонами обумовлено, що підписанням договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з Тарифами банку, Правилами, що зобов'язується виконувати (а.с.13).

Як з'ясовано в засіданні апеляційного суду відповідно до п.6.3.2. Правил користування платіжною карткою при виникненні перевитрат платіжного ліміту або порушення строку погашення кредитного ліміту клієнту нараховується підвищена оплата у відповідності діючих тарифів банку. Окрім того, умовами кредитування із використанням платіжної картки Visa Classic Credit передбачено встановлення базової % ставка при виникненні простроченої заборгованості по гривневому кредиту в розмірі 6% в місяць. Наведена обставина підтверджується відповідною довідкою банку, долученою в засіданні апеляційного суду.

За таких обставин посилання апелянта щодо безпідставного нарахування процентів на прострочену заборгованість в розмірі 72% є надуманими.

Не заслуговують також на увагу і доводи апелянта щодо застосування строків позовної давності стосовно штрафних санкцій, оскільки проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом (в тому числі підвищені) за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов'язань, а також однією з форм цивільно-правової відповідальності.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Верховинського районного суду від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

В.М. Соколовський