Справа № 489/3208/15-ц
Номер провадження 2/489/1780/15
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька та оформлення відповідних документів,

встановив

В травні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею. Позивач має намір виїхати з дітьми за кордон для відпочинку та оздоровлення. Зазначає, що вказана поїздка здійснюється в інтересах дітей, оскільки вона бажає оздоровити, розширити кругозір дітей, показати їм іншу країну, але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за кордон.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон дітей безпідставною та дозволити їй виїзд разом із дітьми за кордон.

10.07.2015 від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому він зазначає, що позивач не зверталася до нього з питанням надання дозволу на виїзд дітей з-за кордон, проти виїзду не заперечує, але вказує на необхідність проведення відповідних щеплень для дітей.

08.09.2015 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якому зазначено країни та періоди для надання виїзду за межі України без згоди та супроводу батька.

В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, а саме періоди перебування за кордоном з урахуванням шкільних канікул, позов підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволені позову, надав суду письмові заперечення. Посилався на те, що позивач до нього не зверталася, тому відсутній спір, а також, що він готовий надати дозвіл, якщо дітям буде зроблено необхідні щеплення та забезпечено їх безпеку.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. 20.09.2012 шлюб між ними розірвано рішенням суду.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 167215 позивач і відповідач мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а. с. 4).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 029028 позивач і відповідач мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5)

Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач не надає згоди на виїзд дітей за кордон, з метою отримання відпочинку, спрямованого на оздоровлення дітей, відтак вказана поїздка здійснюється в інтересах дітей.

Статтею 141 Сімейного Кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, у тому числі і після розірвання шлюбу та проживання одного із батьків окремо від дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХП та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Посилання відповідача на те, що позивач до нього не зверталась тому відсутній спір, не може бути прийнято судом, оскільки відповідач не заперечує про виїзд дітей однак при певних умовах, що свідчить на наявність спору між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до положень ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні позивач зазначив, що виїзд дитини з-за кордон зумовлений необхідністю лікування та профілактики дітей, мати хоче відвідати з дітьми релігійні місця, які з її слів можуть сприяти одужанню дітей або покращенню їх здоров'я.

Відповідач заперечуючи проти позову вказав, що дітей можна вивезти за кордон виключно за наявності щеплень.

Суд звертає увагу на те, що питання щеплення дітей вирішується батьками і всю повноту відповідальності за здоров'я дітей несуть батьки. Наявність щеплень є рекомендацією Всесвітньої організації охорони здоров'я, і є бажаним, але не обов'язковим.

Окрім того, з медичних документів, наданих позивачем видно, що лікарська комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 щеплення протипоказані.

Заперечення відповідача щодо того з ким із повнолітніх позивач буде їхати за кордон та за які кошти, не має правового значення.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено будь-яких перешкод для відвідування та оздоровлення дітей за межами України, при цьому суд враховує що це буде відповідати їх інтересам. Забезпечення безпеки дітей покладається на батьків. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду дитини за межі України на відпочинок та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права неповнолітніх дітей підлягають судовому захисту.

Пред'явлення позивачем вимог із зазначенням декількох періодів та країн не суперечить законодавству та навпаки сприяє визначеності батьків щодо можливості участі у спілкуванні з дітьми.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька та оформлення відповідних документів задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, 23.07.2004 р. н. (свідоцтво про народження серії 1-ФП № 167215) та ОСОБА_5, 05.06.2006 р. н. (свідоцтво про народження серії 1-ФП № 029028) без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у періоди:

- з 28.12.2015 до 10.01.2016 до Єгипту (офіційна назва Арабська Республіка Єгипет);

- з 01.06.2016 до 30.06.2016 до Туреччини (офіційна назва Турецька Республіка);

- з 01.06.2016 до 05.06.2016 до Литви (офіційна назва Литовська Республіка);

- з 01.06.2016 до 25.08.2016 до Італії (офіційна назва Італійська Республіка) та країн Шенгенської зони;

- з 20.07.2016 до 15.08.2016 до Республіки Молдова,

у супроводі матері ОСОБА_1, зобов'язавши її повернути дітей в Україну після спливу терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні.

Дозволити ОСОБА_1 ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду дітей за кордон у періоди зазначені в цьому рішенні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 243,6 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв