АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/979/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/1525/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Бріль В.Л.

Сторін - ОСОБА_1, представника відповідача Безкоровайної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заліщицького районного суду від 19 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Заліщицький аграрний коледж ім. Є. Храпливого" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким у задоволенні його позову до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Заліщицький аграрний коледж ім. Є. Храпливого" про поновлення на посаді викладача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду, посилаючись на те, що воно ухвалене судом з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі: поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.08.2016 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України між сторонами було укладено контракт на визначений строк, встановлений за їх погодженням. Оскільки відповідач відмовився переукласти контракт із ОСОБА_1 на новий строк, його було правомірно звільнено у зв'язку із закінченням дії контракту.

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Так, судом встановлено, що згідно наказу ВП НУБіП України "Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" №118-ос від 16.08.2012 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду методиста згідно поданої ним заяви від 15.08.2012 року.

16.08.2012 року з ОСОБА_1 директор коледжу ОСОБА_3 уклав контракт, термін дії якого з 16.08.2012 року по 30.06.2013 року.

27.06.2013 року наказом ВП НУБіП України "Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" № 94-од термін дії контракту з позивачем було продовжено на 2013-2014 навчальний рік з 30.06.2013 року до 27.06.2014 року.

Відповідно до наказу ВП НУБіП України "Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" № 107-од від 27.08.2013 року позивача було переведено з посади методиста на посаду викладача коледжу з 29.08.2013 року.

29.08.2013 року між директором коледжу ОСОБА_3 та викладачем коледжу ОСОБА_1 було укладено контракт терміном з 29.08.2013 року по 30.06.2014 року.

Згідно наказу ВП НУБіП України "Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" № 64-од від 26.06.2014 року термін дії контракту з позивачем було продовжено на 2014-2015 навчальний рік з 30.06.2014 року по 30.06.2015 року.

Згідно наказу від 20 квітня 2015 року за № 48-02 працівників коледжу, в тому числі ОСОБА_1 повідомлено про закінчення строків контракту, що стверджується його підписом на списку працівників.

30.06.2015 року ОСОБА_1 написав заяву на ім'я директора коледжу про надання йому щорічної основної відпустки з 01.07.2015 року по 26.08.2015 року та продовження в зв'язку з відпусткою строку дії контракту до 26.08.2015 року

Відповідно до наказу ВП НУБіП України "Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" №88-ос від 01.07.2015 року ОСОБА_1 згідно його заяви було надано відпустку з 01.07.2015 року по 26.08.2015 року.

Наказом ВП НУБіП України "Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" №91-од від 30.06.2015 року термін дії контракту з позивачем було продовжено на час відпустки по 26.08.2015 року.

Рішенням засідання конкурсно-кадрової комісії ВП НУБіП України " Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" рекомендовано дирекції відмовити в укладенні контракту на роботу з викладачем ОСОБА_1 в зв'язку з відсутністю вакантних годин педагогічного навантаження.

Наказом ВП НУБіП України "Заліщицький аграрний коледж ім.Є.Храпливого" №119-ос від 26.08.2015 року ОСОБА_1 було звільнено із роботи у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у т.ч. матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками передбачено також п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року № 744.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Із змісту п.4.1.1 контракту від 29 серпня 2013 року, укладеного з позивачем вбачається, що підставою для припинення трудових відносин з викладачем є закінчення строку дії контракту, який не може переходити у договір на невизначений строк.

Таким чином, судом обгрунтовано встановлено, що між сторонами у справі було укладено строковий трудовий договір у формі контракту, а позивача віднесено до категорії працівників, які на підставі закону можуть працювати за договором, у якому строк його дії може встановлюватись угодою сторін.

Судом також встановлено, що після закінчення строку дії контракту сторони не досягнули домовленості на його продовження чи на укладення нового.

Вказана причина стала підставою для звільнення позивача.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та встановлені обставини справі, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що звільнення позивача з роботи відбулось з дотриманням умов трудового договору, а тому обґрунтовано відмовив позивачу у поновленні на посаді викладача коледжу.

Колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що його звільнення є незаконним з підстав, встановлених ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, оскільки трудовий договір є таким, що укладено на невизначений строк у зв'язку з його неодноразовим переукладанням, як таке що спростовується встановленими обставинами справи та вимогами закону.

Так, за змістом ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 391 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23, тобто щодо строкових трудових договорів, укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Крім того, умовами продовження дії договору на невизначений строк є фактичне продовження трудових відносин та відсутність вимог про їх припинення у жодної сторін.

Посилання апелянта на те, що чинним законодавством не передбачена можливість укладення з викладачем коледжу контракту, як різновиду строкового трудового договору, не відповідає положенням Закону України "Про освіту", оскільки відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Крім того, можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками передбачено також п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року № 744.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду від 19 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді : І.В. Гурзель

М.В. Ходоровський