Справа № 127/2-1296/11
Провадження № 4-с/127/80/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2015 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Ан О.В.,

при секретареві Ліщишинові О.С.

за участю представника заявника ОСОБА_1

представника Староміського відділу ДВС Вінницького міського відділу юстиції ОСОБА_2

стягувача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Староміського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського відділу юстиції ОСОБА_2 та відміну постанови від 01.05.2015 року. зацікавлена особа ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Староміського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського відділу юстиції ОСОБА_2, просила визнати його дії неправомірними та скасувати постанову головного державного виконавця Староміського ВДВС ВМ УЮ ОСОБА_2 від 05.01.2015 року у виконавчому провадженні № 33028329 . Заявник в скарзі посилається на те, що постановою Староміського ВДВС Вінницького МУК) від 04.12.2013 р. для участі у виконавчому проваджені рецензентом було залучено незалежного оцінювача ОСОБА_6 Як вбачається з вказаної рецензії, серед зауважень рецензентом зазначено: відсутність фотографії оцінюваного обєкта, відсутність правовстановлюючі та технічні документи на представлені до оцінки приміщення та відсутні роздруківки обєктів-аналогів, які використовувались при визначенні ринкової вартості оцінюваного обєкта. В подальшому, на звернення державного виконавця щодо повторного проведення оцінки даного обєкта від ТОВ «Експертно-консалтинговий центр» до Староміського ВДВС надійшов лист №22 від 05.05.2014 р., яким останній уже повідомив, що згідно рецензії на звіт про оцінку і/З частки квартири по вул. Островського, 70/24, оцінити майно є неможливим, оскільки в натурі частка не виділена, проведення оцінки та процедура реалізації зазначеної частки є технічно неможливими. В подальшому Староміському ВДВС надійшло повідомленням №83 від 22.09.2014 року з якого вбачається аналогічна відповідь з аналогічною мотивацією. 06.10.2014 Р- на дане повідомлення №83 на адресу ВДВС надійшло заперечення стягувача ОСОБА_3Постановою Староміського ВДВС від 07.10.2014 р. призначено приватне інженерно-консультаційне підприємство - фірма «АВБАЙ» для надання рецензії з питань чи можлива оцінка та процедура реалізації і/з частки квартири №24, так як в натурі частка не виділена. Однак листом від 23 грудня 2014 року №02/14 відділ ВДВС повідомлено про неможливість проведення рецензування. Мотивуючи свою відмову, ПІКП-І «АВБАЙ» зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного Стандарту №і «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проводиться рецензування саме Звіту про оцінку майна, і оскільки до постанови від 07 жовтня 2014 року додано лише повідомлення, рецензування провести неможливо. Тобто рецензент лише звернув увагу, що рецензії робляться на звіт. При цьому рецензент не вказує на необхідність провести нову оцінку. Скаржник вважає, що неправильно протрактувавши лист від ПІКП-І «АВБАЙ», 05.01.2015 року постановою головного державного виконавця Заплетнюка Б.І. доручено експерту - ТОВ «Експертно-консалтинговий центр» надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна з питань чи можливо виділити 1/3 частку майна боржника з спільної часткової власності трьохкімнатної квартири №24 загальною площею 57,8 кв.м., що знаходиться в м. Вінниці вул. Островського 70. Скаржник вважає, що такі дії державного виконавця Заплетнюка Б.І. є протиправними та прийняті з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. №74/5. Так скаржник посилається на те, що жодною статтею Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено права державного виконавця залучати експерта для вирішення питання можливості виділення частки майна в натурі або безпосередньо виділення та ч. 1 ст. 58 зазначеного Закону, зазначено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". В свою чергу, Інструкцією про проведення виконавчих дій, зокрема п.п. 5.1.1. п. 5.1. визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації. Заявник вважає, що державний виконавець діє в супереч вимог п.5.7.1.,5.7.,5.7.2. Інструкції про проведення виконавчих дій та зазначає, що оцінку майна боржника державний виконавець проводить самостійно і лише у випадках коли виникають складності з оцінкою майна або майно є нерухомістю останній запрошує експерта(спеціаліста). Стягувач вважає, що жодних підстав для залучення експерта з метою зясування питання можливості виділення частки майна боржника з спільної часткової власності закон не містить, а тому постанова з врахуванням змісту питань, що поставлені державним виконавцем підлягає скасуванню. Також заявник зазначає, що іншою підставою, що вказують на протиправність дій є те, що постановою від 05.01.2015 р. призначено повторну оцінку, і це з врахуванням того, що у матеріалах виконавчого провадження вже є рецензія експерта ОСОБА_6 та лист №22 і повідомлення №83 від ТОВ «Експертно- консалтингового центру», які вказують про неможливість провести оцінку з причин відсутності виділеної в натурі 1/3 квартири, що належить боржнику та правовстановлюючих документів на неї. На момент призначення повторної оцінки обставини на які зверталась увага в рецензії не зникли. Скаржник вважає, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження, у державного виконавця є вся інформація з урахуванням якої останній мав би зробити висновок про неможливість проведення такої оцінки з вищенаведених причин та відсутності, як такого, обєкта нерухомості. Наслідком мало б бути повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. і ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги , викладені в скарзі, вказав, що копію постанови про призначення оцінювача та питання, які поставлені пр. перед експертом скаржник не отримувала. Він, представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 01.04.2015 року та своєчасно подав скаргу. Представник вважає, що підставою оскарження є порушення передбаченого Конституцією України права власності боржника на майно.

Стягувач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги, вказав, що діями боржника порушуються його право власності та право на виконання судового рішення, вказав, що державний виконавець норм законодавства не порушив, крім того зазначив, що за його скаргою неодноразово оскаржувались дії державного виконавця в тому числі з приводу закриття виконавчого провадження та повернення йому виконавчого документа та надав копії рішень. виконав належні дії для виконання судового рішення та у відповідності до норм законодавства виніс постанову про закриття виконавчого провадження.

Держаний виконавець Староміського районного відділу ДВС Вінницького МУЮ заперечував проти задоволення скарги, надав копію виконавчого провадження та вказав, що він відповідно до норм законодавства, частка майна може бути предметом купівлі-продажу без виділу в натурі . Відповідно до ст.. 6 Закону № Про виконавчу службу» він має право на залучення до участі по справі експертів і в тому числі оцінювачів.

Дослідивши матеріали, суд встановив, що представник стягувача ознайомилася з виконавчим провадженням 01.04.2015 року та 6.04.2015 року подав до суду скаргу на дії державного виконавця. Відомості про те, що боржник отримала надіслану простою кореспонденцією копію постанови держаного виконавця від 5.01.2015 року відсутні, отже суд вважає, що строк звернення зі скаргою не порушено.

Боржник оскаржує дії державного виконавця, з огляду на передбачений Конституцією України захист права власності та вважає, що підстав для подальшого проведення виконавчих дій немає, виконавче провадження повинно бути закрите, а виконавчий лист повернутий стягувачу. З такою позицією заявника ОСОБА_4 суд погодитись не може, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон), - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно ч. 1 ст. 11 Закону Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У п. 1 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено:

«Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, передбаченого ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 52, ч.ч. 1, 5 ст. 58 Закону « Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржник полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; для оцінки нерухомого майна транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залуча суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Як вбачається з наведеного, завданням державного виконавця є примусове виконання судового рішення із застосуванням усіх передбачених Законом засобів та повноважень, які він має виконувати вчасно та вичерпно. Перелік цих дій визначений законом і здійснений державним виконавцем в його межах. При цьому, суд приймає до уваги ч.2 ст. 355 ЦК України, згідно якої майно може належати особам на праві спальної часткової або спільної сумісної власності. Статтею 356 ч.1 ЦК України передбачено, що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст.. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інакше не встановлено домовленістю сторін. Отже посилання представника заявника ( скаржника) про те, що частка майна без виділу в натурі не може бути предметом укладення договору є безпідставною. Будьяких перешкод або заборон для оцінки ідеальної частки майна боржника без виділення її в натурі ні Законом на Інструкцією про проведення виконавчих дій - не передбачено, отже непризначення оцінки майна боржника за таких обставин було б прямим порушенням закону та права на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції. Повторне призначення оцінки майна боржника після спливу шестимісячного терміну є вимогою Закону. Таким чином, порушень будь-яких норм закону при здійснення дій державним виконавцем, які є предметом скарги - немає, а відтак скарга не підлягає до задоволення. Не порушені оскаржуваними діями та постановою ні права, передбачені ч. 1 ст. 12 Закону, ні інші права чи свободи боржника, принаймні представник боржника не спромігся їх зазначити у своїй скарзі. Водночас скаржник не зазначив, що державний виконавець ніяк не може виконати рішення суду вже майже три роки, свідомо затягує за сприяння боржника процес його виконання, що неодноразово було предметом розгляду судами, за результатами яких дії державного виконавця були визнані неправомірними, скасовано його постанову про закінчення виконавчого провадження (аналогічну дію наразі пропонує представник боржника).

Посилання боржника на Висновки ВСУ щодо визначення обєктів реалізації майна не підлягають до застосування при розгляді його скарги, так як предметом оскарження є дії державного виконавця на стадії оцінки майна, а не його реалізації. п. 5 Висновків ВСУ від 01.02.2014 року за П півріччя 2013 року, опублікованих як на офіційному сайті ВСУ так і на сайті ВР - йдеться про зовсім іншу справу, що була предметом перегляду судових рішень. Хоча посилання скаржника на висновки ВСУ й виходять за межі як оскаржуваних ним дій державного виконавця так і винесеної ним постанови, надаю на противагу копію судового рішення, що свідчить про протилежне.

Окрім наведеного, неможливість, на погляд скаржника, як оцінки ідеальної частки майна боржника так і її реалізації спростовується законодавчими нормами, а саме ст. 366 ЦК України, згідно якої у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

За вказаних обставин суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.. 124 Конституції України, ст.. 355, 356, 363, 366 ЦК України, ст. 12, 52,58 Закону України « Про виконавче провадження», ст.. 383,385,387 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця Староміського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського відділу юстиції ОСОБА_2 та відміну постанови від 01.05.2015 року, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному суді Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області на протязі 5 днів з моменту проголошення апеляційною скаргою.

Суддя О.В. АН