Справа № 369/2788/15ц Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/3459/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 38 10.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Волохова Л.А., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 і на його думку він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Позивач звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

До складу спадщини ОСОБА_4, як вважав позивач, входить, зокрема: земельна ділянка площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1); домоволодіння - житловий будинок жилою площею 55,9 кв.м., загальною площею 60,0 кв.м з надвірними будівлями (літня кухня - сарай «Б», гараж «В», погріб «Г», сарай «Д», навіси «Ж», «З», вбиральня «К», альтанка «М», замощення І, свердловина II, огорожа № 1-2), розташовані на земельній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1.

20 лютого 2015 року позивач звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно, але нотаріус відповів відмовою у видачі свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Позивачем було зазначено, що його спадкодавець набув за життя права власності на вказане нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину, проте на даний час він позбавлений можливості надати нотаріусу, яким заведено спадкову справу, оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість у зв'язку з їх відсутністю у нього.

При цьому дублікати правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно позивач також з об'єктивних причин отримати не має можливості, так як такі документи можуть бути видані лише особі, на ім'я якої зареєстровано право власності, тобто спадкодавцю.

Позивач вважав, що він є єдиним спадкоємцем спадкодавця, який прийняв спадщину, однак зважаючи на відсутність у нього правовстановлюючих документів на земельну ділянку та домоволодіння, які входять до складу спадкового майна, він не має можливості оформити свої права на вказане майно і вимушений звертатися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене вище та норми закону просив суд: визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1); визнати за ним право власності на домоволодіння-житловий будинок жилою площею 55,9 кв.м., загальною площею 60,0 кв.м. з надвірними будівлями (літня кухня - сарай «Б», гараж «В», погріб «Г», сарай «Д», навіси «Ж», «З», вбиральня «К», альтанка «М», замощення І, свердловина II, огорожа № 1-2), що знаходяться в АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано за ОСОБА_3право власності на домоволодіння - житловий будинок жилою площею 55,9 кв.м., загальною площею 60,0 кв. м, з надвірними будівлями (літня кухня - сарай «Б», гараж «В», погріб «Г», сарай «Д», навіси «Ж», «З», вбиральня «К», альтанка «М», замощення І, свердловина II, огорожа № 1-2), що знаходяться в АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4

Зі спадкової справи не вбачається того, що ОСОБА_4 за свого життя складав заповіт. На час смерті ОСОБА_4 був власником земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер НОМЕР_1) з цільовим призначенням - для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2, виданим 15 березня 2007 року на підставі рішення Білогородської сільської ради 14 сесії 4 скликання від 19 вересня 2005 року за №9 та зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04.

Також, як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 29 жовтня 2004 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н.В. за реєстровим №1-2445, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5748270 від 08 грудня 2004 року та наданої Реєстраційною службою Києво-Святошинського РУЮ Київської області інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №36684659 від 23 квітня 2015, на день смерті ОСОБА_4 на праві власності належало зазначене вище домоволодіння.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 позивач є сином померлого ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №04 за 2013 рік 19 лютого 2013 року позивач звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою за №17 про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4

Також в матеріалах спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 містяться заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 за №51 від 15 березня 2013 року, ОСОБА_2 за №52 від 15 лютого 2015 року та ОСОБА_7 за №53 від 15 березня 2013 року.

Відповідно до наявних в матеріалах спадкової справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 17 травня 1955 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 16 лютого 1977 року ОСОБА_2 є померлому ОСОБА_4 рідною сестрою.

Згідно з наявним в матеріалах спадкової справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 07 серпня 1962 року ОСОБА_7 був померлому ОСОБА_4 рідним братом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.02.2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, про зміну черговості у спадкуванні. визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно - відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя/ особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, про визнання права власності - також відмовлено.

20 лютого 2015 року позивач звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою за №92 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га або постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №№ 187/02-31 та 188/02-31 від 20 лютого 2015 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державноїнотаріальної контори Грисюк О.В. було відмовлено позивачу у видачі йому свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га за цією ж адресою.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на ч.ч.1, 2 ст.182 ЦК України (в редакції на час виникнення у спадкодавця прав на спадкове нерухоме майно) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами абз.З ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За ч.ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1225 ЦК України встановлено, що до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений.

З огляду на ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Зважаючи на вимоги ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як вбачається зі ст.1299 ЦК України (у редакції на час виникнення права власності у спадкодавця на спадкове майно), якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. З огляду на ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч.1 ст.125 ЗК України (в її редакції на час набуття спадкодавцем права власності на спадкову земельну ділянку 15.03.2007 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України (в її редакції на час набуття спадкодавцем права власності на спадкову земельну ділянку 15.03.2007 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

З огляду на позицію, висвітлену у п.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

У ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно встановив, що на момент смерті ОСОБА_4 йому на праві власності належали земельна ділянка площею 0,25 га (кадастровий номер НОМЕР_1) з цільовим призначенням - для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням лише узаконених об'єктів - житлового будинку під літерою «А», жилою площею 55,9 кв.м, загальною площею 60,0 кв.м, літньої кухні-сараю «Б», гаражу «В», погреба «Г», сараю «Д», навісів «Ж», «З», вбиральні «К», альтанки «М», замощення І, свердловини II, огорожі № 1-2, і без врахування самочинно побудованих веранди 1-1 площею 8,2 кв. м, веранди 1-2 площею 13,3 кв. м, кухні 1-3 площею 6,4 кв. м, кладової 1-4 площею 3,7 кв. м, веранди І площею 31,9 кв. м та гаражу-прибудови «Л».

З огляду на матеріали спадкової справи, а також на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 лютого 2015 року, позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті його батька ОСОБА_4

Враховуючи вищенаведене, як вірно вважав суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, а відповідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України за наявності спадкоємця за законом першої черги, який прийняв спадщину і не був усунутий від права на спадкування. ОСОБА_2 та ОСОБА_7, які є спадкоємцями другої черги, та ОСОБА_6 у якого право на спадкування може виникнути лише за правом представлення або у разі доведення факту його проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (що було спростовано у вже згаданому рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року, залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 лютого 2015 року), не мають права на спадкування.

З огляду на вищенаведене, вмотивовані постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за законом на вищенаведене спадкове майно, відсутність інших спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, задовольнивши позовні вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні. Крім того, відповідно до матеріалів справи та встановлених обставин позивачка не зверталася із заявою про поновлення строку позовної давності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Волохов Л.А.

Іванова І.В.