Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/851/14-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. К.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 04.09.2008 року відповідно до кредитного договору № ZRСWGK відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 75 880,66 дол. США строком до 04.09.2018 року. У забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 04.09.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 83,30 кв. м., житловою площею 40,80 кв. м. У зв"язку з порушенням зобов"язання за кредитним договором Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і 19.01.2011 року суд виніс рішення про задоволення позову та звернення стягнення на вищевказаний житловий будинок. Оскільки звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, просив задовольнити позов.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „Приватбанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що в даному випадку розглядається спір не про відчуження предмету іпотеки, а про виселення відповідачів, тому вважає, що у суду не було ніяких правових підстав для відмови у позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набрав чинності 7 червня 2014 року), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Судом встановлено, що 04.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZRСWGK, за яким Банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 75880,66 дол. США строком до 04.09.2018 року /а.с.7-9/.

На забезпечення виконання зобов»язань за названим кредитним договором між сторонами того ж дня було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 83,30 кв.м., житловою площею 40,80 кв.м., який належить іпотекодавцю на підставі та на умовах, визначених договором купівлі-продажу посвідченим Коростишівською державною нотаріальною конторою 04.09.2008 року та внесеним в реєстр за №2949 /а.с.10-14/.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.01.2011 року задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2,

звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 83,30 кв.м.

10 грудня 2013 року та 10.07.2014 року у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПриватБанк» направив мешканцям указаного будинку вимогу у тридцятиденний термін звільнити будинок /а.с.17,19/. Вимога направлена рекомендованими листами із повідомленнями про вручення /а.с.18,20/, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень /а.с.20/ та була отримана відповідачами 25.01.2014 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення /а. с.21-22/.

Судом першої інстанції встановлено, що в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.36,37/.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГЦ ДМС УДМС України від 22.10.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 /а.с.38/.

Статтею 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов"язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Статтею 35 закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов"язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов"язань, вимога про виконання порушеного зобов"язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.4 ст. 9, ст.109 Житлового кодексу України , статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК УРСР, ст. ст. 39?40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як зазначено вище, мешканці будинку отримали письмові вимоги Банку про виселення, однак добровільно житловий будинок не звільнили.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Застосувавши зазначений Закон України, як підставу для відмови в позові, суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як встановлено судом, рішення про звернення стягнення на указаний предмет іпотеки було ухвалено Брусилівським районним судом Житомирської області від 19.01.2011 року, набрало законної сили і не виконане. Тобто примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки до набрання чинності Законом України, який застосував суд першої інстанції.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що предметом позову є не звернення стягнення на майно, а виселення з житлового будинку, як наслідок, невиконання рішення суду та умов кредитного договору.

Оскільки в спірному житловому будинку не зареєстрована та не проживає ОСОБА_2, про що зазначено вище, то підстав для її виселення немає.

В будинку зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте ПАТ КБ „ПриватБанк" не ставив вимог про його виселення, а тому, виходячи з принципу диспозитивності, суд позбавлений можливості ухвалити рішення про його виселення.

З огляду на те, що в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то він підлягає виселенню з цього будинку без надання іншого житлового приміщення.

За таких обставин ухвалене у справі судове рішення не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Виселети ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді