Справа № 336/509/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

Головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі: Аксьоновій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «Приватбанк» (далі ОСОБА_1), звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 16.11.2006 року між ЗАТ ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого, є ПАТ ОСОБА_1 «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5811,00 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 не виконує умови договору щодо своєчасного погашення кредиту, внаслідок чого, станом на 19.11.2014 року утворилася заборгованість, яка дорівнює 57014,16 грн., та складається з заборгованості за кредитом у сумі 5811,00 грн., заборгованості за процентами у сумі 17757,40 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у сумі 33445,76 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 47137,89 грн. та понесені ним при подачі позову судові витрати у розмірі 471,38 грн.

Зазначена сума розрахована шляхом віднімання від суми заборгованості у 57014,16 грн. суми 12597,12 грн., яка стягнена з відповідача заочним рішенням Шевченківського районного суду від 18.02.2010 року.

11.06.2015 року, ОСОБА_1 збільшив розмір позовних вимог, та просить стягнути з відповідача заборгованість розраховану станом на 13.05.2015 року у розмірі 65045,82 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5811,00 грн., заборгованості по процентам у сумі 18404,55 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 37256,66 грн., штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), штрафу у розмірі 3073,61 грн. (процентна складова).

В судовому засіданні представник Банку наполягав на задоволенні позову та просив стягнути суму заборгованості та сплачений при подачі позову судовий збір.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову у звязку із тим, що позивач звернувся до суду із пропущенням строку позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

16.11.2006 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5811,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до 14.05.2010 року. Договір укладений шляхом складання заяви позичальника, якою він приєднується до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

З даних руху коштів на рахунку позичальника убачається, що з моменту укладання договору жодного платежу відповідач не здійснив.

Відповідач стверджував, що не укладав кредитного договору, з 06.09.2006 року втратив паспорт громадянина України.

Згідно інформації , яка міститься у листі Шевченківського районного відділу Управляння Державіної міграційної служби № 2316/1398, від 02.07.2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 25.03.2008 року звертався до листі Шевченківського районного відділу Управляння Державіної міграційної служби із заявою про втрату паспорту серії СА №490126 від 21.06.1997 року (справа про втрату паспорту №193 від 25.03.2008 року), заявлений період утрати з 06.09.2006 року.

Замість втраченого паспорта на імя ОСОБА_2 був оформлений паспорт серії СЮ №109739 від 01.10.2008 року (а.с.72).

Наданий суду для огляду оригінал договору у графах, які містять відомості про позичальника у вигляді його власноручних автографів: «прізвище, імя, по-батькові», «підпис», «дата», не читається, внаслідок того, що саме у цих графах відображення пошкоджене (копія міститься на а.с.7).

Суд розяснив відповідачеві правовий зміст ч. 4 ст. 10 ЦПК України, проте він заявив, що розуміє, що у відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, допустимим доказом його заперечень є відповідна судова експертиза, але він не має матеріальних можливостей оплатити вартість експертизи, при цьому зробив заяву про застосування строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить з того, що відповідно до умов договору, погашення кредиту здійснюється щомісяця, шляхом внесення встановленого щомісячного платежу, який складається з тіла кредиту та нарахованих відсотків.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, проте згідно ст. 259 УК України, позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється по кожному простроченому платежу.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права.

З матеріалів справи вбачається, що договір містить застереження про розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, з розрахунку вбачається, що з моменту укладання договору, з 16.11.2006 року, ОСОБА_2 не здійснив жодного платежу, відтак прострочення виникає наступного місяця 16.12.2006 року, від цієї дати необхідно рахувати строк порушення права кредитора. Строк договору сплинув 14.05.2010 року.

З позовом ОСОБА_1 звернувся 22.01.2015 року, тобто після спливу встановленого законом строку.

На думку суду не поновлює перебіг строку позовної давності те, що ОСОБА_1 звертався до Шевченківського районного суду із заявою про видачу судового наказу, який був виданий 06.03.2009 року та скасований ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року за завою ОСОБА_2

Також не впливає на висновок суду і те, що ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тим самим договором і заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2010 року позов було задоволено, оскільки ухвалою від 21.04.2015 року зазначене рішення було скасоване, а ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позов було залишено без розгляду.

При цьому суд виходить з правового змісту ч. 1 ст. 256 ЦК України, згідно якої, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Крім того, перебіг позовної давності, у разі вчасної реалізації стороною позову свого права на судовий захист зупиняється за правилами прописаними у ст. 263 ЦК України.

Перебіг позовної давності, в разі пропущення стороною позову строку предявлення позову, у відповідності до правил ч. 1 ст. 264 ЦК України, повязаний виключно із особою боржника, який вчинив дію, що свідчить про визнання нею свого боргу, ОСОБА_2 активно та послідовно не погоджувався із вимогами Банку та оскаржував судові рішення про стягнення з нього суми боргу.

Відтак, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 267, 261, 263, 264, 266 ЦК України, ст.ст. 57, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя Л.Г. Артемова