У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 4 квітня 2011 року між сторонами було укладено договір позики. На забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між ним та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Згодом, 4 квітня 2012 року, до договору позики та іпотеки вносились зміни та доповнення. Посилаючись на те, що відповідачі не виконують зобов'язання за договором позики, просив позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2013 року позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 4 квітня 2011 року № 1137 (з наступними змінами), у розмірі 506 780 грн, яка складається з: заборгованості - 289 600 грн, штрафу за прострочення виконання зобов'язання - 217 180 грн; звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55,4 кв. м, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на зазначену квартиру. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 8 січня 2014 року вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,4 кв. м визначено у розмір 359 281 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 4 квітня 2011 року між сторонами було укладено договір позики. На забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Згодом, 4 квітня 2012 року, до договору позики та іпотеки вносились зміни та доповнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із того, що кредитна заборгованість не співмірна із вартістю іпотечного майна.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд, зазначаючи про необхідність врахування співмірності заборгованості за кредитним договором із вартістю переданого в іпотеку майна, при вирішенні вимог про звернення стягнення на нього не вказав, якою нормою права таке передбачено.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав (ч. 3 ст. 39 цього Закону).

Вказаним Законом, чинним законодавством не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неспівмірністю заборгованості по основному зобов'язанню із вартістю переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна.

Апеляційний суд при вирішенні спору вказаних норм матеріального права не врахував, не звернув уваги на те, що іпотека є способом забезпечення виконання зобов'язання, на порушення положень ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України не з'ясував обставин, які підлягали встановленню при вирішення справи.

Встановивши, що сума коштів, яка була надана в позику, і повернення яких забезпечувалось іпотекою, становить 36200 дол. США, а сума неповернутого боргу - 26346 дол. США, тобто більше 2/3 частин основного боргу, а з врахуванням пені заборгованість складає 35025 дол. США і фактично майже дорівнює розміру переданих за договором позики коштів, повернення яких забезпечувалось іпотекою, висновок апеляційного суду щодо врахування співмірності боргу із вартістю квартири є алогічним, оскільки іпотекодавець погодився забезпечити виконання зобов'язання в такому розмірі шляхом передачі в іпотеки квартиру.

Наведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник