Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року справа № 542/739/15-ц

2/542/434/15

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Стрельченко Т.Г.,

при секретарі - Коркішко А.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

адвоката - Петрушанко О.Д.,

третя особа - ОСОБА_4,

третя особа - представник служби в справах дітей

Новосанжарської РДА - Медведєвої Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нові Санжари справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_4, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, служби в справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, служба в справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про зняття з реєстраційного обліку

Позов обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19.03.2007 року за нею було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, Новосанжарського району Полтавської області. Відповідно до рішення суду вона отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок, який зареєстрований КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». На сьогоднішній день в будинку, що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, зареєстровані відповідач ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_7. З 08 травня 2014 року відповідачка разом з дитиною виїхала від позивача та стала проживати окремо, тому позивач вважає наявні підстави для втрати відповідачем та дочкою права користування житловим приміщенням, яке їй належить.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2, яка також представляє інтереси дитини, їх адвокат проти позову заперечують, оскільки іншим житлом вона і дитина не забезпечені, і проживали у позивача, як члени її сім'ї.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнає.

Представник третьої особи - Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Представник третьої особи - служби в справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області в судовому засіданні покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши сторони, оцінивши надані докази, ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19.03.2007 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, Новосанжарського району Полтавської області, як за спадкоємицею за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8 (а.с. 3).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14340857 від 23.04.2007 року, виданого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Новосанжарського району Полтавської області, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з часткою 1/1 (а.с. 4).

Згідно довідки виконкому Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-14/870 від 07.05.2015 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та має такий склад сім'ї: син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_2, онука ОСОБА_7 (а.с. 8).

Частини 1 та 4 статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до вимог статті 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Під час судового розгляду знайшли своє підтвердження обставини, на які посилається позивач, судом встановлено, що ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_7 припинили проживати за місцем своєї реєстрації у зв'язку з тим, що на даний час припинені шлюбні відносини відповідача з її чоловіком і вона з дочкою стала проживати окремо.

Тому суд приходить до висновку, що положення статті 72 ЖК УРСР до даних правовідносин можна застосовувати, а позов в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом по АДРЕСА_1, в с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Представник служби у справах дітей в судовому засіданні не підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки вони порушують права та обов'язки малолітньої дитини ОСОБА_7, вказавши при цьому на обов'язок батька піклуватись про свою дитину, а у разі задоволення позову дитина залишиться без місця реєстрації.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що визнання дитини такою, що втратила право на користування житлом буде суперечити інтересам малолітньої дитини (члену сім'ї позивача), оскільки іншим житлом вона не забезпечена.

Стосовно зобов'язання Управління державної міграційної служби України в Полтавській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_7 суд вважає, що слід відмовити, виходячи з наступного.

Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в України визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р.

Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть, паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа прос смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку, інших документів.

Таким чином, рішення суду про виселення з житлового приміщення є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання відповідним органом виконавчої влади з питань реєстрації, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги в частині зняття ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_7 з реєстрації по АДРЕСА_1 Новосанжарського району Полтавської області. задоволенню не підлягають, та заявлені передчасно.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Як визначено ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 9, 72, 156 Житлового кодексу Української РСР, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_4, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, служби в справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житлом по АДРЕСА_1, село Руденківка Новосанжарського району Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2, Новосанжарського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судовий збір 60 (шістдесят) грн. 90 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного суду

Полтавської області Т.Г. Стрельченко