22-ц/775/781/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркової Л.Л., Бугрим Л.М.

при секретарі Костенко О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Комунальне підприємство «Комунальник», Публічне акціонерне товариства «Маріупольгаз» про відшкодування витрат з оплати комунальних платежів,-

в с т а н о в и л а :

04 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона за договором дарування від 01.08.1995 року є власницею домоволодіння АДРЕСА_1, де постійно проживала до 16.11.2012 року. У вказаному домоволодінні був зареєстрований та проживав зі своєю сім'єю її рідний брат ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Члени його сім'ї - відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 залишилися проживати у вказаному домоволодінні. Оскільки відповідачі не сплачували вартість комунальних послуг за газ та вивезення твердих побутових відходів, позивач просила в остаточно уточненій позовній заяві стягнути з відповідачів вартість ? частини суми від сплачених нею витрат, пропорційно до кількості зареєстрованих осіб, а саме за газ за період з 01.07.2010 року по 25.08.2012 року в розмірі 4298,97, та за вивезення побутових відходів за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року в сумі 270,90грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено внаслідок їх недоведеності.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що судом порушено матеріальний закон, а саме не застосовано положення ст.ст.11, 526 ЦК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції помилково послався на відсутність однотипних інженерно-санітарних обладнань в приміщеннях які займають апелянт та відповідачі. Незважаючи на відсутність заперечень сторін щодо існування домовленості про оплату комунальних послуг в рівних частинах, судом першої інстанції, не визначено суму, яку відповідачі повинні їй відшкодувати. Крім того у суду була можливість встановити суму, яку відповідачі повинні були відшкодувати у відповідності до положень про Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу. Суд помилково визначив відповідачів наймачами будинку, незважаючи на те, що з ними ніхто не укладав договір найму.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 просили скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, докази вказаного знаходяться в матеріалах справи (т.2 арк.22). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно домової книги на час виникнення та дії спірних правовідносин у домоволодінні по АДРЕСА_1 були зареєстровані позивачка, її дочка, а також відповідачі (а.с. 10-27). З поштових переказів, долучених до матеріалів справи вбачається, що відповідачі в 2012-2013 роках перераховували на імя позивача певні грошові суми за комунальні послуги (а.с. 44-45, 51). Крім того, в частині будинку, в якому проживає позивач, встановлено більше газоспоживаючих приладів, ніж у частині будинку, в якому проживають відповідачі.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції вірними виходячи з наступного.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

В судовому засіданні першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачі правомірно проживають в будинку, оскільки у відповідності до положень ч.3 ст.397 ЦК України фактичне володіння чужим майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існувала стала домовленість про оплату комунальних послуг в рівних частинах. Дані обставини підтверджені поясненнями сторін та матеріалами справи. Позивач не довела, що вона пропонувала відповідачам оплачувати комунальні послуги в розмірі ? частин їх вартості, а тому не набула права їх вимоги.

Права учасників цивільних відносин забезпечуються свободою договору встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вказане посилання позивача, що судом порушено матеріальний закон, а саме не застосовано положення ст.ст.11, 526 ЦК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» неспроможні, оскільки зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Л.Л. Баркова

Л.М. Бугрим