Справа № 724/790/15-ц
Провадження № 2/724/521/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого Єфтеньєва О. Г.

при секретарі Корпан М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хотин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в:

18.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у вересні 2006 року він розірвав шлюб з колишньою дружиною ОСОБА_4. З моменту розірвання шлюбу та по даний час вона та двоє їхніх повнолітніх синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають окремо від нього за іншим місцем проживання.

Вказав, що 24 грудня 2009 року рішенням Хотинського районного суду ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право на проживання у належному йому будинку.

Зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на житло він являється єдиним і повноправним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Хотинський район, АДРЕСА_1. Вказаний будинок не являється спільною власністю подружжя, оскільки був успадкований мною після смерті моєї матері (Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 19524387).

Також вказав, що під час перебування в шлюбі з колишньою дружиною в його будинку були зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_3. При цьому ніякі угоди з ними не укладалися і вони були зареєстровані як член моєї сім'ї.

Таким чином, з 2006 року відповідачі проживають за іншим місцем проживання. На даний час їх речей в будинку немає. Крім того, відповідачі, в порушення вимог частини третьої статті 64 ЖК України, не виконували жодних обов'язків з утримання житлового будинку, проведення поточного ремонту, сплати комунальних платежів.

Факт реєстрації відповідачів за його адресою створює для нього великі незручності. У випадку продажу будинку у нього ніхто не захоче його придбати . Так-як відповідачі не укладали з ним ніяких угод, не беруть участі в утриманні будинку, не проживають в ньому і не користується ним без поважних причин більше одного року, то він вважає, що вони втратили право користування цим будинком і повинні бути знятті з реєстрації за вказаною адресою.

Посилаючись на викладене просив, визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н, та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користуватися житловим будинком знаходиться за адресою: Чернівецька обл., Хотинський р-н, АДРЕСА_1 та скасувати їх реєстрацію за вказаним місцем проживання.

В судове засіданні позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися хоча належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

В вказаному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2, дані обставини підтверджується довідками Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за № 671,672 від 14.08.2015 р.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Конституції України, Житлового Кодексу України та Цивільного Кодексу України.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідність до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти волі позивача, продовжують бути зареєстрованим за вказаною адресою : АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, заслухавши та дослідивши пояснення представника позивача, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим будинком, що належить позивачу, а тому, в цій частині вимоги підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Оскільки зняття з реєстрації особи проводиться на підставі рішення суду, а не рішенням суду, на даний час відсутній спір з органом який здійснював реєстрацію (сектор адресно -довідкової роботи Управління ДМС України) то вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача не підлягають до задоволення.

Таким чином, вирішуючи відповідно до вимог статті 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у сумі 478,20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 79, 81, 88, 209, 224, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, а саме житловим будинком що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Хотинського району Чернівецької області.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 239 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави у сумі 239 грн. 10 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: О. Г. Єфтеньєв