Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/572/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Голованя А.М.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

при секретарі Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 лютого 2011 року між банком і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав у кредит 7000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На порушення умов кредитного договору відповідач взятих за цим договором зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2014 року має заборгованість у розмірі 13 713,56 грн., з яких: 6886,53 грн.- заборгованість за кредитом; 4557, 30 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1140,51 грн. - заборгованість по комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 629,22 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення як незаконного і ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, які були належним чином оповіщеними про час та місце слухання справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява від імені ОСОБА_2 про відкриття карткового рахунку не містить істотних умов кредитного договору, а саме в ній не зазначено послуги, які зобов'язався надати банк, сума кредитного ліміту, строк надання кредиту та відсотки. Долучені до справи копії тарифів, умови та правила, на переконання суду, не містять доказів про те, що саме з вказаними документами був ознайомлений позичальник.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками.

Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як убачається із заяви ОСОБА_2 від 04.02.2011 року, вона містить пункт який містить інформацію про те, що позичальник згоден, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Зазначена заява скріплена підписом цього позичальника. (а.с. 6)

Таким чином, під час укладення договору від 04.02.2011 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 К України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін.

Отже, доведеним є факт, що 04 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № б/н., згідно з яким остання отримав 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Тому, суд першої інстанції при вирішенні справи повинен був керуватися не лише самою заявою позичальника а й також Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами, які є невід'ємною частини договору.

Проте, суд обмежився лише дослідженням заяви позичальника, що свідчить про неповне з'ясування обставин, які мають істотне значення.

Зокрема, судом залишено поза увагою, по пунктом 2.1.1.2.3 Умов сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміті на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт надає Банку право у будь який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт.

Також пункт 2.1.1.2.4 Умов передбачає, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою Клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

У зв'язку з наведеним твердження суду, що розмір кредитного ліміту, який встановлюється на кредитну карту обов'язково має бути зазначений у заяві позичальника від 04.02.2011 року є помилковим, оскільки рішення про розмір кредитного ліміту банк приймає вже після підписання заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На порушення умов кредитного договору відповідач взятих за цим договором зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2014 року має заборгованість у розмірі 13 713,56 грн., з яких: 6886,53 грн.- заборгованість за кредитом; 4557, 30 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1140,51 грн. - заборгованість по комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 629,22 грн - штраф (процентна складова).

Позичальник не виконав зобов'язань за кредитним договором, тому відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками такого порушення є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При поданні апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 121,80 грн. ( а.с.1)

За таких обставин, рішення суду, виходячи з положень п.п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку 13 713,56 грн. кредитної заборгованості та 121,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 скксувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 713,56 грн., з яких: 6886,53 грн.- заборгованість за кредитом; 4557, 30 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1140,51 грн. - заборгованість по комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 629,22 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскарженим до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: