АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2340/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 25 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року по справі за позовом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області до ОСОБА_8 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.04.2001 р. Фонд продовжив виплату відшкодування втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_9 Оскільки страхові виплати потерпілому було призначено довічно, то щомісячні перерахування проводились автоматично. 11.02.2014 р. ОСОБА_9 помер, а родичі не повідомили про його смерть позивача, тому виплати не припинялися а продовжувались по жовтень 2014 року включно. 05.12.2015 р. на адресу ОСОБА_8, як ймовірному спадкоємцю було направлено лист з проханням повернути надлишково сплачені кошти в сумі 1318,78 грн., але останній відмовився на пошті отримувати лист.

Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 1318,78 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року позов управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача кошти в сумі 1318,78 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань до ОСОБА_8 про стягнення коштів, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що надлишково перераховані кошти на рахунок померлого ОСОБА_9 є його власністю, а тому спадкоємець що прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, зобовязаний повернути надлишково перераховані кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає встановленим правовідносинам.

Встановлено, що ОСОБА_9 було призначено виплату відшкодування втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві. Дана виплата з 01.04.2001 року проводилась управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області.

11.02.2014 р. ОСОБА_9 помер, проте родичі померлого не повідомили про його смерть позивачу, а тому виплати не припинялися по жовтень 2014 року включно. У звязку з цим ОСОБА_9 було надлишково нараховані кошти в сумі 1318,78 грн. на банківський рахунок.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_9 за заповітом є ОСОБА_10, який звернувся в установлений законом строк до Смілянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, проте спадщину не оформив, посилаючись на матеріальні труднощі.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Водночас згідно з статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

В матеріалах справи містяться докази лише нарахування коштів та переказ їх на банківський рахунок померлого ОСОБА_9

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що списання примусове - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Тобто примусове списання коштів із рахунку клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача щодо особи - володільця рахунку, незалежно від його волевиявлення.

Банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору між банком і клієнтом; будь-яке рішення, прийняте судом відносно володільця рахунку або його спадкоємців, яке б зобов'язувало банк здійснити списання коштів з особового рахунку, відсутнє.

Кошти після зарахування на рахунок померлого ОСОБА_9 стали його власністю, втратили свій цільовий статус соціальної виплати та набули статус вкладу і отже ввійшли до складу спадкового майна. При цьому перерахування (видача) вкладу можливе лише в порядок та спосіб, визначений законодавством, шляхом отримання спадщини спадкоємцями померлого вкладника. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-535цс15.

Таким чином доводи апелянта про те, що надлишково перераховані кошти на рахунок померлого ОСОБА_9 не є його власністю та не входять до спадкового майна, є хибними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, як ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є правильним та справедливим. Інші доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом першої інстанції та також визнані безпідставними.

Сторони від сплати судового збору звільнені в силу закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року відхилити, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :