АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5044/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в червні 2014 року.

Зазначав, що 27.02.2008 року між ним та ОСОБА_5 укладено кредитний договір «Автопакет» №72/П/23/2008-840 відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у сумі 14 400,00 доларів США строком до 27.02.2013 року зі сплатою 12,8 % річних. Відповідно до розділу 3.2 "Порука" кредитного договору відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зобов'язалися відповідати перед банком як солідарні боржники. Згідно 3.2 кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язалась безвідзивно та безспірно відповідати перед позивачем за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №72/П/23/2008-840 від 27.02.2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачів взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 11.04.2014 року складає 11 760,53 доларів США та 33 374,37 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути на свою користь солідарно вказану заборгованість з відповідачів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором "Автопакет" №72/П/23/2008-840 від 27.02.2008 року у розмірі 11760,53 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на час здійснення розрахунку 11.04.2014 року складає 147 819,28 грн., а також штраф та пеню в сумі 33 374, 37 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення в частині стягнення з неї, як з поручителя суми боргу за договором №72/П/23/2008-840 від 27.02.2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, з тих же підстав, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підялагає, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_5 укладено договір «Автопакет» №72/П/23/2008-840, відповідно до якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 14 400,00 доларів США, строком до 27.02.2013 року зі сплатою 12,8 % річних для придбання автотранспортного засобу.

Згідно п. 2.2.3 договору погашення кредиту здійснюється шляхом внесення мінімального необхідного платежу по кредиту щомісячно до 18 числа поточного місяця. Згідно п. 2.2.1 мінімальний необхідний платіж по кредиту складає 323,00 доларів США.

Відповідно до розділу 3.2 "Порука" договору, поручитель ОСОБА_3 безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком в тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

На підставі п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно п. 5.2. кредитного договору у разі порушення позичальником вимог пп. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.І0 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок.

Як вбачається з матеріалів справи банк виконав обов'язок за укладеним договором та надав кошти в розмірі 14 400,00 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки №113 від 27.02.2008 року. Натомість відповідачі зобов'язання за кредитним договором не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 11.04.2014 року становить 11 760,53 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.04.2014 року становить 147 819,50 грн. та складається з заборгованість за кредитом 10 976,78 доларів США, що еквівалентно 137 968,50 грн., заборгованість по сплаті відсотків 783,75 долари США, що еквівалент 9 851,00 грн., а також 33 374,37 грн. пені і штрафів за договором кредиту, з яких пеня за прострочення строків виконання зобов'язань становить 15 274,83 грн., штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу 18 099,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з позичальника зазначеної суми кредитної заборгованості, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Посилання апелянта ОСОБА_5. на те, що в спірному договорі в порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту є необгрунтованими.

В укладеному між сторонами у письмовій формі кредитному договорі чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Також є безпідставними посилання ОСОБА_5 на порушення положень ст. 3 ЦПК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу недійсності кредитного договору, оскільки ним не було заявлено таких вимог.

Заперечуючи щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню, відповідачем ОСОБА_5 було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи.

На виконання вимог ст. 143 ЦПК України, подане клопотання судом апеляційної інстанції задоволене, однак судова економічна експертиза не була проведена у зв'язку неоплатою її вартості відповідачем.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Враховуючи ненадання апелянтом ОСОБА_5 належних та допустимих доказів на підтвердження порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим.

Проте колегія суддів не може повною мірою погодитись з висновками суду першої в частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсягу, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Даний правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, який є обов'язковим для всіх судів України відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України.

Згідно п. 1.1.4 договору «Автопакет» №72/П/23/2008-840 від 27.02.2008 року, укладеного між позивачем та відповідача строк дії договору встановлено до 27.02.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся з вказаним позовом 05.06.2014 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку, встановленого п. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів звернення позивача до поручителя ОСОБА_3 з вимогою про стягнення заборгованості на протязі шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України від дня настання строку виконання основного зобов'язання, то є підстави вважати поруку припиненою.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року в частині задоволенних позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: