У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної Т.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа − приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору дарування, витребування майна та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі − ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом, у якому з урахуванням уточнень просило визнати недійсним договір дарування нерухомого майна нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 нежитлове приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ «Дельта Банк»; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на спірне нежитлове приміщення (торгівельний заклад).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ПАТ «Дельта Банк» належить приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке останнє набуло відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ПАТ «ДельБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 26 квітня 2011 року.

28 вересня 2013 року укладено договір дарування нерухомого нежитлового приміщення між ОСОБА_4, як дарителелем, та ОСОБА_5, як обдарованим та посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 28 вересня 2013 року.

Зі змісту п. 1 договору дарування, вбачається, що спірне майно належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_4 відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року.

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з листом Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2014 року № 10448 цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Український промисловий банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання права власності в 2013-2014 роках судом не розглядалася, справа за № 2-614/13 в суді не зареєстрована.

Відповідно до договору іпотеки від 30 вересня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, ОСОБА_6 набула права власності на спірне приміщення.

Заочним рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування нерухомого майна нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідченого 28 вересня 2013 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_7

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 нежитлове приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 грудня 2014 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року в частині відмови в задоволені позову про визнання права власності скасовано та в цій частині позов задоволено. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позову та наявності передбачених ст. ст. 317, 321 328, 387 388 ЦК України підстав для визнання недійсним договору дарування, витребування з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спірне приміщення, оскільки, як встановив суд, що ОСОБА_4 право власності на спірне приміщення отримано на підставі рішення суду, яке постановлено у справі, яка судом не розглядалась. Крім того, ОСОБА_5 набув право власності на оспорюване нерухоме майно згідно договору дарування, тобто на підставі правочину, який передбачає безоплатну передачу майна.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана