АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, встановлення факту та визнання договору частково недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Валерійвича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" про захист прав споживача, встановлення факту та визнання договору частково недійсним, - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати, що сума кредиту за Кредитним договором № 50010329 від 27.08.2013року, укладеним між громадянином ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті», яка підлягає поверненню до 15.08.2018року становить 208 655,45грн.

Визнати, що сума додаткового кредиту за Кредитним договором № 50010329 від 27.08.2013року, укладеним між громадянином ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті», яка підлягає поверненню до 15.08.2018року становить 68 364,45грн.

Визнати, що повернення суми кредиту за Кредитним договором № 50010329 від 27.08.2013року, укладеним між громадянином ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті», здійснюється в національній валюті України згідно Графіку погашення кредиту до Кредитного договору № 50010329 від 27.08.2013року (з використанням еквіваленту 8,1370грн./дол. США), та сукупна вартість повернутого кредиту не може перевищувати 208 655,45грн.

Визнати, що повернення суми додаткового кредиту за Кредитним договором № 50010329 від 27.08.2013року, укладеним між громадянином ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті», здійснюється в національній валюті України згідно Графіку погашення кредиту до Кредитного договору № 50010329 від 27.08.2013року (з використання еквіваленту суми кредиту 8,1370грн./дол. США), та сукупна сума повернутого кредиту не може перевищувати 68 364,45грн.

Визнати недійсним пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до Кредитного договору № 50010329 від 27.08.2013року, укладеного між громадянином ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті»), в частині здійснення розрахунку щомісячного платежу в іноземній валюті по поверненню кредиту та додаткового кредиту згідно Графіку погашення кредиту до Кредитного договору № 50010329 від 27.08.2013року, а саме наступної частини: «при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порше мобіліті» про захист прав споживача, встановлення факту та визнання договору частково недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.08.2013 року між ним та Відповідачем було укладено Кредитний договір № 50010329, відповідно до якого ним було отримано від відповідача у тимчасове користування грошові кошти в розмірах: кредит - 208 655.46 грн., додатковий кредит - 68 365,45 грн. терміном на 60 місяців з поверненням коштів до 15.08.2018 року. Відповідно до рахунку - фактури №00246311 від 04.03. 2015 року відповідач виставив йому рахунок-фактуру на оплату 550,00 грн. штрафу та 39,72 грн. пені в розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми. Вважає такі дії відповідача не правомірними, оскільки попередні оплати ним було здійснено в розмірах понад встановлених графіком погашення платежів. Просить суд визнати, що сума кредиту за кредитним договором №50010329 від 27.08.2013 року укладеним між ним та відповідачем, яка підлягає поверненню до 15.08.2018 року становить 208 655,45 грн.; визнати, що сума додаткового кредиту за кредитним договором №50010329 від 27.08.2013 року укладеним між ним та відповідачем яка підлягає поверненню до 15.08.2018 року становить 68 364,45 грн.; визнати, що повернення суми кредиту за кредитним договором №50010329 від 27.08.2013 року укладеним між ним та відповідачем здійснюється в національній валюті України згідно Графіку погашення кредиту до кредитного договору від 27.08.2013 року з використанням еквіваленту 8,1370 грн./дол. США та сукупна вартість повернутого кредиту не може перевищувати 208 655,45 грн.; визнати, що повернення суми додаткового кредиту за кредитним договором №50010329 від 27.08.2013 року укладеним між ним та відповідачем здійснюється в національній валюті України згідно графіку погашення кредиту до кредитного договору №50010329 від 27.08.2013 року з використанням еквіваленту 8,1370 грн./дол. США та сукупна сума повернутого кредиту не може перевищувати 68 364,45 грн.; визнати недійсним п. 1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50010329 від 27.08.2013 року, укладеного між ним та відповідачем в частині здійснення розрахунку щомісячного платежу по поверненню кредиту та додаткового кредиту згідно графіку погашення кредиту до Кредитного договору від 27.08.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 27.08.2013 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ТОВ "Порше Мобіліті", з другої сторони, був укладений Кредитний договір № 50010329, поручителем за договором є ОСОБА_3

Відповідно до умов Кредитного договору позивачу був наданий кредит у розмірі 208 655,46 грн. зі сплатою 9, 90 % річних строком на 60 місяців та додатковий кредит у розмірі 68 365.45 грн. на тих же умовах. Грошові кошти, що складалися з особистих коштів позивача та наданого кредиту у розмірі 208 655,46 грн. були перераховані на розрахунковий рахунок «Порше Інтер Авто Україна», як оплата за автомобіль Golf VII.

Протягом серпня 2013 року - лютого 2015 року позивачем у повному обсязі сплачувалися рахунки-фактури, виставлені відповідачем.

Умовами вказаного Кредитного договору передбачено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування.

Позивач вказує про те, що відповідач маніпулюючи на власний розсуд п. 1.3.1 Кредитного договору, вважає, що ним не було проведено чергове погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту і фактично намагається витребувати від нього суму кредитних коштів більшу, ніж була надана йому за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов"язків. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов "язу ється надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов "язу ється повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із п. 1.1 Загальних умов кредитування Компанія зобов"язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.3.1 Договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід"ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі по кредиту та додатковому кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від"ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору (п. 1.3.1).

Загальний розмір щомісячного платежу, що підлягає сплаті позивачем у повернення кредитних коштів, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору.

Як вбачається з Положень Кредитного договору, сторони погодили, що розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ "Креді Агріколь Банк".

Пунктом 1.3.2 Кредитного договору встановлено, що відповідач має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Відповідач повинен повідомити позивача про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що протягом строку дії Кредитного договору від 27.08.2013 року розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу ПАТ "Креді Агріколь Банк".

Таким чином, умовами Договору чітко встановлено, що при здійсненні розрахунку платежу застосовується курс ПАТ "Креді Агріколь Банк", який був погоджений сторонами.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов"язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті.

Частинами 1, 2 статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов"язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Виходячи з наведеного, суд дійшов вірного висновку, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов"язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов "язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

В суді першої інстанції позивач посилався на те, що положення Кредитного договору, якими встановлюється прив"язка гривневого еквіваленту в доларах США є незаконними, оскільки порушують норми чинного законодавства України, є такими, що не відповідають дійсності.

Судом вірно встановлено, що позивач шляхом підписання Кредитного договору погодився з усіма умовами договору, а отже і з валютними ризиками, які виникають через застосування до еквівалентів платежів в іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку.

Так, згідно п. 9.5 Загальних умов кредитування підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а також, що Позичальник ознайомився з Правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених Товариством.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 20.10.2010 року зазначив: "Посилання суду на несправедливість умов договору про покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти, як на підставу визнання договору недійсним також є помилковим, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов"язані під час укладання Кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов "язань за Кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" і виконана банком перед укладанням оспореного позивачем Кредитного договору."

Крім того, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" одним із видів фінансових послуг визначено послугу із надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, без розмежування такої послуги залежно від того, чи є такі кошти власними чи залученими.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач правомірно, не порушуючи норми чинного законодавства України, надає фінансові послуги з кредитування фізичних та юридичних осіб в установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що 02.07.2009 року було прийнято розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про схвалення рішення про видачу Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - ТОВ "Порше Мобіліті".

Відповідно до п. 1.3 Розділу І Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 року № 4802 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами" діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

Таким чином, набувши статусу кредитної установи відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 року за реєстраційним номером 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно до Статуту юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 року, а також чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 року № 41 (у редакції Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 року № 4368), а також Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 року № 4802 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами".

Крім цього, згідно із ч. 3, 4 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" уповноважені банки та інші фінансові установи, національний оператор поштового зв"язку, що одержали генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення операцій, пов"язаних з торгівлею іноземною валютою, мають право відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Листом № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року "Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті" Національний банк України у зв"язку з запитами банків з питання щодо правомірності укладання кредитних договорів в іноземній валюті повідомив, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Однак, враховуючи те, що відповідач в межах своєї діяльності не відкриває на території України пункти обміну іноземних валют, не надає та не одержує кредити в іноземній валюті, він має Право здійснювати свою діяльність з надання фінансових кредитів без отримання генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Виходячи з наведеного, суд дійшов вірного висновку, що Кредитний договір укладений між сторонами в рамках чинного законодавства України, а тому підстав для визнання недійсними окремих його пунктів немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норми ст. 18 Закону, судпершої інстанції дійшов вірного висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні Кредитного договору від 27.08.2013 року відповідачем було дотримано принцип добросовісності та положення Кредитного договору відповідають принципам справедливості та нормам діючого законодавства України, зважаючи на викладене у п. 1.3, 1.3.1 Загальних умов кредитування.

Таким чином, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, а отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Крім того, твердження позивача щодо того, що умови Кредитного договору в частині застосування еквівалентів в іноземній валюті при розрахунках за Кредитним договором є несправедливими та встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін, а саме, що порушують співвідношення майнових інтересів позивача і відповідача, так як відповідачу було повернуто значно більше, ніж домовлено, та позбавить позивача того, на що він розраховував, не відповідає дійсності, оскільки сторони погоджуються, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Кредитному договорі; а також при здійсненні розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і від"ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями.

Крім того, положення Кредитного договору не мають таких ознак несправедливих умов договору як надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки відповідно до п. 1.1 Загальних умов кредитування позивач та відповідач погодили, що відповідач зобов'язується надати позивачу кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі, в українських гривнях. Факт отримання кредиту позивачем в суді першої інстанції не заперечувався.

З підстав наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду, що підстав для задоволення позову немає, зважаючи на те, що умови договору щодо використання еквіваленту при розрахунках щомісячних платежів не порушують норми чинного законодавства та врегульовані положеннями Цивільного кодексу України; валютні ризики при укладенні договорів рівномірно покладаються на сторони та коливання курсу іноземної валюти не є підставою для розірвання договору; положення Кредитного договору відповідають вимогам Закону України "Про захист прав споживачів".

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосовано положення статей 524,533 ЦК України в частині виконання зобов'язання в іноземній валюті, оскільки валютою зобов'язання визначено гривню, а також до правовідносин між позивачем та відповідачем не застосовані положення статей 1046, 1049 ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно п. 1.3. Договору сторони погодили, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту та Додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Відповідачем очікуваної станом на дату сплатитаких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування позивач сплачує платежі уповернення кредиту відповідно до виставлених Відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чиіншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

Дана правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 02.07.2014 року.

При цьому, як в Кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США.

Крім того, усі розрахунки відповідно до умов Кредитного договору здійснюються у національній валюті, що підтверджує і позивач в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору.

Доводи апеляційної скарги, що внаслідок застосування чинного обмінного курсу долара США, погодженого сторонами при укладенні Кредитного договору, неможливо встановити суму кредиту, що підлягає поверненню позичальником та що протягом строку дії Кредитного договору курс для обчислення встановлений у розмірі 8,1370 грн. за 1 дол. США, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у п.п. 1.1.,1.3., 1.3.1. Кредитного договору визначені умови розрахунку та сплати щомісячного платежу у погашення Кредиту, що погоджені сторонами. Як положення Кредитного договору, так і щомісячні платежі у погашення Кредиту не можуть бути зміненими в односторонньому порядку та не передбачають зміни у витратах позичальника.

Так, умовами Договору встановлено, що курсом для обчислення є курс ПАТ «Креді АгрікольБанк». Розмір платежів, що підлягають сплаті, розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді АгрікольБанк», назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передував дню виставлення рахунка.

Інформація щодо розміру обмінного курсу долара США до гривні ПАТ «Креді Агріколь Банк» на певну дату є загальнодоступною та дізнатися її можна в будь-якому відділенні банку, на сайті банку чи на сайті Відповідача.

Отже, твердження скаржника про неможливість визначення суми кредиту, що підлягає поверненню не відповідає дійсності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді