Номер справи 623/3884/15-ц
Номер провадження 2/623/993/2015
27 листопада 2015 року м. Ізюм
Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Бутенка В.М.
при секретарі Костенко В.В.
судового розпорядника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом публічного акціонерного товариство «ОСОБА_2 ВОРОТА» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 28 травня 2013 року ПАТ «ОСОБА_2 ВОРОТА» уклав договір поруки із ОСОБА_4
Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість за договором станом на 23 липня 2015 року у сумі 12 тис. 381 грн 33 коп.
Виконавчою дирекцією Фонду 5 грудня 2014 року прийнято рішення № 142 про початок ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 ВОРОТА» і призначено уповноважену особу для вжиття заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед банком.
Уповноважена особа Фонду просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_2 ВОРОТА» 12 тис. 381 грн 33 коп.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явилися без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надійшло.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України.
Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.
Згідно до вимог ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків .
В ч.1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ч.1 ст. 627, ч.1 ст. 629 ЦК України).
Згідно до вимог частин 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
В ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Згідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст. 251, ч.2 ст. 252 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч.1 ст. 1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 28 травня 2013 року ПАТ «ОСОБА_2 ВОРОТА» уклав договір поруки із ОСОБА_4
Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконував, частково сплачував кредит та припинив виконання своїх зобов'язань.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, станом на 23 липня 2015 року заборгованість відповідача перед ОСОБА_2 складає загальний розмір 12 тис. 381 грн 33 коп., у тому числі: - 9 155,49 грн прострочена заборгованість за кредитом; - 1 941,47 грн прострочена заборгованість за процентами; - 872,90 грн пеня за прострочення сплати кредиту; - 411,47 грн пеня за прострочення сплати процентів (а.с. 20-23).
Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, не викликає сумнівів щодо його правильності та відповідачами не спростований.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини).
За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
У справі умовами договору поруки встановлено строк його дії 25 травня 2015 року, при цьому строк дії договору поруки збігається зі строком виконання основного зобовязання.
Суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором кредиту і договором поруки і діями позичальника і поручителя по неповерненню кредитних коштів право ПАТ «ОСОБА_2 ВОРОТА» було порушене та підлягає судовому захисту.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до ч.2 ст. 3 цього Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.
Разом з тим, відповідно до пунктів 2, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право:
- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;
- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені ст. 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.
Виконавчою дирекцією Фонду 5 грудня 2014 року прийнято рішення № 142 про початок ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 ВОРОТА» і призначено уповноважену особу для вжиття заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед банком (а.с. 24, 25).
Таким чином позов підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі по 243 грн 60 коп. стягується на користь держави з кожного відповідача.
Керуючись статями 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов публічного акціонерного товариство «ОСОБА_2 ВОРОТА» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Рішення може бути оскаржене позивачем в строк 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Заочне рішення може бути переглянуте Ізюмським міськрайонний судом Харківської області, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в строк 10 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Головуючий: суддя -