У Х В А Л А

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дем'яносова М. В., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 27 квітня 2009 року б/н, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 8 568 грн 38 коп. заборгованості за вказаним договором.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7 141 грн 66 коп. заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2009 року б/н.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 березня 2015 року змінено мотивувальну частину рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 січня 2015 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві на видачу кредиту не зазначено строк дії картки, а оскільки умовами укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право банку вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки останній платіж зі сплати заборгованості за кредитом було здійснено відповідачем 28 березня 2012 року, то, звернувшись до суду з позовом 21 серпня 2014 року, позивач пропустив строк позовної давності за усіма черговими шомісячними платежами, які повинна була здійснити ОСОБА_3 до 20 серпня 2011 року включно. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість за період з 21 серпня 2011 року по 21 серпня 2014 року.

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що строк дії картки № 571602, виданої на ім'я ОСОБА_3, закінчується у квітні 2015 року, що підтверджується копією витягу з програмного комплексу банку (а. с. 77).

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 27 квітня 2009 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, на підставі якої відповідачу було надано кредит у розмірі 3 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредит надано відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг (далі - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві про надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що оскільки ОСОБА_3 неналежним чином виконувала зобов'язання з погашення кредитної заборгованості, то станом на 31 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 8 568 грн 38 коп., яка складається із: 3 385 грн 65 коп. - заборгованість за кредитом, 3 059 грн 92 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 238 грн 60 коп. - пеня та комісія за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 384 грн 21 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути на свою користь.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У той же час, вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позов, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України суди не встановили строку дії договору, який згідно із заявою на видачу кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У заяві на видачу кредиту строк дії картки не зазначено. Сама кредитна картка чи її копія у суді не досліджувалась. Копія витягу з програмного комплексу банку, на яку послався апеляційний суд, змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, в силу вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України та з урахуванням пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою не може бути доказом встановлення строку дії картки.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що в лютому - березні 2011 року провела повний розрахунок за кредитним договором та здала картку працівнику банку, який її розрізав.

Разом із тим, вирішуючи спір по суті, суд виходив із того, що згідно з наданим позивачем витягом особового рахунку ОСОБА_3 останній платіж було здійснено 28 березня 2012 року (а. с. 63).

Проте на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не перевірили заперечення відповідача, не з'ясували, яким чином та у якому розмірі здійснювався відповідачем платіж після 2011 року та якими доказами таке підтверджується, належної оцінки наданому позивачем до позовної заяви розрахунку кредитної заборгованості станом на 31 липня 2014 року не надали (а. с. 8-9).

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

М. В. Дем'яносов

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко