Справа № 2604/6761/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Сиченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (правонаступник ПАТ «ФІЛОКОМБАНК») про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа, -

в с т а н о в и в :

У березні 2012 р. ПАТ «Ерсте Банк» звернулося до суду з заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення від 14.12.2011 р. постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №1013/11 за позовом АТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1969/2/18935 від 27.06.2008 р. оскільки, рішенням від 14.12.2011 р. постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/1969/2/18935 від 27.06.2008 р. у розмірі 1 263 120,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.12.2011 р. еквівалентно 10 092 209, 91 грн., та стягнуто солідарно з І ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» витрати по сплаті третейського збору у розмірі 25 500,00 грн.

26.09.2013 р. ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву ПАТ «Ерсте Банк», який є правонаступником ПАТ «Фідокомбанк» задоволено та видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.12.2011 р. про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк», який є правонаступником ПАТ «Фідокомбанк» заборгованості за кредитним договором № 014/1969/2/18935 від 27.06.2008 р. у розмірі 1 263 120,93 доларів США, що за офіційним курсом валют НБУ становить 10 092 209,91 грн., а також третейський збір - 25 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 214,60 грн.

28.08.2014 р. між ПАТ «Фідобанк» (який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» і ПАТ «Фідокомбанк») та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» укладено договір про відступлення права вимоги № 1, в тому числі за кредитним договором №014/1969/2/18935 від 27.06.2008 р. та за договорами, укладеними на забезпечення його виконання (договір іпотеки та договір поруки).

У вересні 2014 р. представник ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду з заявою про виправлення описки в ухвалі суду від 26.09.2013 р. та виконавчих листах, а також просив поновити строк пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2015 р. заяву ПАТ «Фідобанк» про виправлення описки в ухвалі суду від 26.09.2013 р. та виконавчих листах задоволено.

Виправлено описку в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2013 р. та у виконавчих листах від 25.10.2013 р. у справі за заявою ПАТ «Фідокомбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду, читати заявника - стягувача - «ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідокомбанк» замість «ПАТ «Ерсте Банк», який є правонаступником «ПАТ «Фідокомбанк».

Замінено сторону виконавчого провадження - кредитора ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідокомбанк» на ПАТ «Фідобанк».

В задоволенні вимог про поновлення строку пред'явлення виконавчих листів до виконання відмовлено, оскільки стягувачем не було наведено ні підстав, ні обґрунтування вимог в цій частині, та не надано жодного доказу поважності пропущення строку.

12.03.2015 р. представник ПуАТ «Фідобанк» звернувся із заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2015 р. в задоволенні заяви ПАТ «Фідобанк» відмовлено, оскільки дане питання уже було предметом судового розгляду та заявником в черговий раз не було наведено ні підстав, ні обґрунтування вимог в цій частині, та не надано жодного доказу поважності пропущення строку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.09.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» задоволено частково, а саме ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 р. залишено без змін, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 р. скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Тож, розглядаючи заяву представник ПАТ «Фідобанк» від 12.03.2015 р. про поновлення строку пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання з вищезазначених у цьому судовому рішенні підстав, суд враховує таке.

З заяви заявника вбачається, що відповідно до п. 1.1 Статуту ПАТ «Фідобанк» є правонаступником ПАТ «Фідокомбанк», який у свою чергу є правонаступником прав та зобов'язань ПАТ «Ерсте Банк», а необхідність поновлення строку обумовлена тим, що під час розгляду заяви про виправлення описки в ухвалі суду від 26.09.2013 р. та виконавчих листах, однорічний строк пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання закінчився.

В судове засідання представник ПАТ «Фідокомбанк» та ОСОБА_2 не з»явились, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечує проти поновлення строку пред»явлення виконавчих листів до примусового виконання з підстав викладених в запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що представником ПАТ «ФІДОКОМБАНК» Кебкал В.Г. виконавчі листи отримано особисто в суді 25.10.2013 року (довідок лист том справи № І) зі строком пред'явлення до виконання в 1 рік, тобто до 25.10.2014 року.

04.07.2014 року ПАТ «ФІДОБАНК» подано заяву про виправлення помилки у виконавчих листах (а.с. 123-124 том справи № І), яку ухвалою суду від 24.07.2014 року залишено без розгляду (а.с. 134 том справи № І) за заявою представника заявника ОСОБА_5 (а.с. 132 том справи № І).

Тобто, в період часу з 25.10.2013 року по 24.07.2014 року виконавчі листи стягувачем не зверталися до виконання з власної ініціативи, а наявні у них описки були встановлені на власний розсуд посадовими особами ПАТ, апріорі, постанова державного виконавця про відмову у відкритті ВП з підстав не відповідності виконавчого документів Закону України «Про виконавче провадження» (надалі -Закон) встановлена не була.

Надалі, після залишення заяви заявника без розгляду, а саме 24.07.2014 року тільки 03.09.2014 року було подано заяву виправлення помилки у виконавчих листах, заміну стягувача, поновленні строку (а.с. 137-138 том справи № І), яку ухвалою суду від 12.02.2015 року задоволено частково (а.с. 162-163 том справи № І).

Станом на день подання цієї заяви до суду заявник виконавчі документи до ВДВС не пред'являв.

Тобто, з 24.07.2014 року по 03.09.2014 року стягував виконавчий лист не звертав до виконання з невідомих підстав, останній перебував у нього на руках.

Судовий розгляд заяви від 03.09.2014 року тривав з 03.09.2014 року по 12.02.2015 року.

При цьому будь-які фактичні дані, які б вказували на те, що стягував не мав можливості пред'явити виконавчі документи до виконання у період часу з 03.09.2014 року по 12.02.2015 року відсутні, а розгляд заяви про виправлення описки не перешкоджав заявнику вчинити дану дію, апріорі наявні у них описки були в черговий раз встановлені на власний розсуд посадовими особами ПАТ, постанова державного виконавця про відмову у відкритті ВП з підстав не відповідності виконавчого документів Закону у цей період встановлена не була.

В подальшому, 12.03.2015 року заявник подав дану заяву про поновлення строку пред'явлення виконавчих листів до виконання (а.с. без номера (знаходиться після аркушів № 164, та № 165) - 166 том справи № І).

Тобто, в період часу з 12.02.2015 року по 12.03.2015 року виконавчі листи перебували у стягувача на руках та до виконання ним не зверталися, хоча на цей час, строк пред'явлення уже минув.

Таким чином, у період терміну пред'явлення виконавчих листів до виконання, а саме з 25.10.2013 року по 25.1020.14 року встановлено, що увесь цей час оригінали виконавчих листів перебували у стягувача.

Стягувачем у даному провадженні являється юридична особа, тобто особа ,яка в силу своєї правової обізнаності ознайомлена з законодавчими норм, які регламентують порядок звернення виконавчих листів до виконання та в силу, тож апріорі, не могла в силу своєї правової необізнаності не звернути до виконання останні.

Апріорі, до ВДВС стягував за рік так жодного разу і не спромігся звернутися, хоча встиг паралельно в цей же період подати до суду кілька заяв з власної ініціативи встановивши у них самостійно певні недоліки, на його суб'єктивну думку, хоча, як бив ін. останні звернув до виконання, навіть з тими описками, які були у них, дотримався б законодавчо визначених термінів, або б можливо державний виконавець у цих листах взагалі ніяких описок не помітив би та прийняв їх до виконання.

Згідно ж положень ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання.

Аналогічні підстави та порядок розгляду питання про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа регламентовані ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до практики ЄСПЛ поважність причин визначається судом у разі неможливості своєчасного подання позовної заяви, заяви або іншого документа через стихійне лихо, катастрофу, хворобу, відрядження, трагічні та інші непередбачувані події в житті людини, а також будь-які інші обставини, що не дозволили учасникові процесу завчасно подати відповідну заяву.

Однак, на думку суду, враховуючи наявні матеріали справи, представники стягувача ціле направлено маючи у своєму розпорядженні виконавчі листи вчиняли завуальовані дії, якими імітували необхідність їх врегулювання, враховуючи відсутність у справі постанов ВДВС про невідповідність виконавчих листів нормам Закону, з метою закінчення строку звернення виконавчих документів до виконання.

Апріорі, у період звернення виконавчих листів до виконання, який складає 12 місяців, тобто 365 календарних днів, у суді заяви стягувача розглядалися лише близько 3 місяців, а саме 84 календарних дні (24.07.2014 - 04.07.2014 року = 21 календарний день; 25.10.2014 року - 03.09.2014 року = 53 календарних дні; 21 календарний день + 53 календарних дні = 84 календарних дні), однак залишається не встановленим та з поданої до суду заяви не впливає, що робив стягувач решту час протягом терміну звернення, зокрема понад 9 місяців, а саме 281 календарний день, враховуючи, що він є юридичною особою, яка в повній мірі ознайомлена з нормами права.

Термін перебування заяв заявника у суді після 25.10.2014 року суд не аналізує, оскільки після цієї дати строк звернення виконавчих листі є пропущеним, тож цей період жодним чином не впливає на предмет доказуванню у даному провадженні, а саме питання того, що саме перешкодило стягувану у період часу з 25.10.2013 року по 24.10.2014 року звернути виконавчі листи до виконання.

Тобто, враховуючи те, що представником заявника виконавчі листи було отримано наручно 25.10.2013 року зі строком звернення до виконання в 1 рік, однак заявник отримавши виготовлені виконавчі документи протягом цього строку їх до виконання так і звернув, тобто не виразив такого бажання, хоча паралельно подав у суд кілька заяв, які в тій чи іншій мірі стосувалися питання відповідності виконавчих листів ст. 18 Закону, тобто перебрав на себе функції державного виконавця та сам оцінив їх на відповідність Закону, тобто саме таким чином, зі своєї власної волі, реалізував наявне конституційне право по захисту матеріальних прав на стягнення коштів з боржників.

При цьому, суд враховує позицію суду апеляційної інстанції викладену у судовому рішенні від 29.09.2015 року, про те що відмова первісному кредитору в поновленні строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання порушує права нового кредитора, який не був залучений до розгляду питання про поновлення строку на пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання, однак виходить з того, що на час подання заяви до суду первісний кредитор уже не є стороною у справі взагалі, тобто суд не убачає підстав для захисту прав юридичної особи, яка у ній, з часу заміни стягувача, взагалі не є стороною у виниклих правовідносинах, у зв'язку з чим її, апріорі, його права не можуть бути порушені, адже він у справі, на цей час, взагалі ніхто.

Щодо не залучення до розгляду питання про поновлення строку на пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання нового кредитора, то суд виходить з того, що він є диспозитивним та розглядає заяви сторін в межах заявлених ними вимог.

З розділу VI ЦПК України - процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), зокрема ст. 371 цього Кодексу, не передбачає можливості, на цій стадії, можливості залучення у справі інших сторін, 3 осіб, заміну не належних позивачів та/або відповідачів на належних не передбачено взагалі.

Матеріали справи не містять даних, що ПАТ «Фідобанк» являється представником ТОВ «ФК «Авераж», які б дали змогу розглянути його заяву в інтересах цього ТОВ.

При цьому новий кредитор не позбавлений змоги, як уповноважена сторона у справі, самостійно звернутися за захистом своїх порушених або ж оспорюваних прав.

Аналізуючи доводи ПАТ «Фідобанк» про те, що ТОВ «ФК «Авераж» не був обізнаний про наявність виданих виконавчих листів, оскільки вони не надавалися новому кредитору, а їх оригінали були залучені до матеріалів справи, суд вважає їх надуманими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах ЦК виходячи з наступного.

Судом у ході судового розгляду встановлено, що представником ПАТ «ФІДОКОМБАНК» Кебкал В.Г. виконавчі листи отримано особисто в суді 25.10.2013 року (довідок лист том справи № І).

Після цього останні в оригіналах перебували у суді тільки під час розгляду заяв стягувача, тобто, як вище встановлено судом 84 календарних дні, решту часу, а саме, 281 календарний день вони була у стягувача.

Договір відступлення прав вимоги № 1 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Авераж», відповідно до якого ТОВ «ФК «Авераж» права вимоги первісного кредитора укладено 28.08.2014 р.

Однак, у супереч положень 515-19 ЦК ПАТ «ФІДОБАНК», не передало новому кредитору виконавчі листи, а утримувало у себе їх з невідомих причин, зокрема ними їх було подано, як додатки до заяви від 03.09.2014 року.

Згідно ст. 515 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦК України).

Апріорі, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Тож, проблеми, які виникли у взаємовідносинах між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Авераж», зокрема не передача новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення ТОВ «ФК «Авераж» з боку ПАТ «Фідобанк» не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до виконання виконавчих листів кредитором,я кий взагалі відступив на час подання заяви до суду право вимоги іншому кредитору, а лише свідчать про неналежне виконання ним своїх обов'язків в процесі взаємовідносин з своїми партнерами.

За таких обставин, суд вважає за необхідне, у задоволенні заяви заявника про поновлення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа відмовити, оскільки у судовому засіданні встановлено, що стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання без поважних причин фактично зі своєї волі, тож доводи заявник про наявність поважних причин, на думку суду, є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") на те, що 28.08.2014 р. між ПуАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Авераж» укладено договір відступлення прав вимоги № 1, відповідно до якого воно набуло права вимоги первісного кредитора, у зв'язку з чим необхідно замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

На підставі викладеного та керуючись ст. 371 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження" суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (правонаступник ПАТ «ФІЛОКОМБАНК») про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором з фізичною особою від 27.06.2008 р. № 014/1969/2/18935 у сумі 1263120 (Один мільйон двісті шістдесят три тисячі сто двадцять) доларів США 93 центи США, що за офіційним курсом обміну валют, що встановлений Національним банком України станом на 14.12.2011 р. складає 10092209 (десять мільйонів дев'яносто дві тисячі двісті дев'ять) гривень 91 коп. та 25500 (двадцять п"ять тисяч п'ятсот) гривень 00 коп. третейський збір, а також судовий збір в розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок, - відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її оголошенні протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.О. Яровенко