Ухвала

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Кредитної спілки

«КС Еталон» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 12 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року кредитна спілка «КС Еталон» звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно в повному обсязі борг в сумі 39 424,90 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь Кредитної спілки «КС Еталон» заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2012 року № 1196-1 в сумі 14 298,56 грн та

141,93 грн судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12 вересня

2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь кредитної спілки «КС Еталон» заборгованість за кредитним договором в сумі 39 424, 90 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, вважав, що КС «КС Еталон» не порушено вимоги ст. 1056-1 ЦК, п. 10.4 кредитного договору, правомірно змінено відсоткову ставку без погодження відповідачів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту, вказавши, що порушення відповідачами графіку погашення боргу від 27 листопада

2012 року, стало підставою для подвоєння позивачем процентної ставки і нарахування штрафу за кожний випадок прострочення сплати кредиту від суми боргу.

Однак висновки суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам матеріального закону та зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи.

Так, судами встановлено, що 27 вересня 2012 року між

КС «КС Еталон», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за

№ 1196-І, за умовами якого останній було надано кредитні кошти

в сумі 8 000 грн зі сплатою 60% річних строком до 29 вересня 2015 року.

У забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором були укладені договори поруки між КС «КС Еталон» та ОСОБА_4 №1196-1 та між КС «КС Еталон» та ОСОБА_5

№1196-2.

Згідно до витягу з протоколу № 02/07/13 засідання Кредитного комітету КС «КС Еталон» прийнято рішення про подвоєння відсоткової ставки ОСОБА_3 відповідно до п.п. 9.3, 8.2 кредитного договору за

період з 27 листопада 2012 року до 31 грудня 2012 року та з 31 грудня

2012 року до 28 вересня 2013 року.

Станом на 4 липня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 перед

КС «КС Еталон» склала 39 424 грн 90 коп.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Тобто, пеня та штраф є видами відповідальності за різні порушення зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зі змісту ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, плата за користування кредитом встановлюється виходячи з процентної ставки 60% річних та нараховується на фактичний залишок заборгованості за кредитом починаючи з наступного дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Процентна ставка, рівень якої зафіксований на весь строк дії договору і не підлягає переоцінці є фіксованою.

Процентна ставка, рівень якої підлягає періодичній переоцінці залежно від зміни базової ставки є змінюваною.

Пунктом 9.2 кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо по закінченню терміну дії Договору позичальник не погасив заборгованість по кредиту та відсотки за користування ним в повному обсязі, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення на залишок суми заборгованості.

У п. 9.3 кредитного договору визначено, що при простроченні сплати по основній сумі та/або відсотків за користування кредитом згідно графіку без поважних причин, кредитор має право подвоїти відсоткову ставку вказану в п. 3.1 Договору до закінчення терміну дії договору.

У випадку порушення позичальником вимог п. 5 Договору позичальник зобов'язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен такий випадок, що передбачено п. 9.4 цього договору.

Тобто, подвійні проценти та підвищена процентна ставка, в розумінні п.п. 9.2 - 9.4 кредитного договору, виступають санкціями за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором та відносяться до неустойки, що не є платою за користування кредитними коштами.

Згідно з п.10.4 кредитного договору внесення змін та доповнень до Договору здійснюється за взаємною згодою сторін у вигляді укладення додатків до договору.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, помилково вважав, що позивачем правомірно змінено проценту ставку і така зміна не є підвищенням процентів в односторонньому порядку, а є неустойкою.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 порушила графік погашення боргу, тому позивач вправі подвоїти відсоткову ставку, та одночасно посилався на те, що процентна ставка у кредитному договорі є фіксованою та складає 60 відсотків, однак стягнув заборгованість у розмірі 39 424 грн 90 коп., не звернувши увагу на те, що вказана сума нарахована із 120 відсотковою ставкою.

Так, право кредитора подвоїти відсоткову ставку при простроченні сплати основної суми може бути неустойкою, тоді як у разі прострочення сплати всієї суми боргу, відповідач притягується до однієї відповідальності двічі.

Крім цього, судом апеляційної інстанції не враховано, що умовами кредитного договору, зміна процентної ставки згідно рішення збрів членів кредитного комітету КС «КС Еталон», не передбачена.

Не було взято до уваги апеляційним судом і те, що позивачем підвищено процентну ставку, починаючи з 27 листопада 2012 року,

тоді як відповідачі були повідомлені про таке підвищення тільки 17 квітня

2013 року, що підтверджується матеріалами справи, а саме листом-попередженням № 216 (а.с. 32), в порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України.

Крім цього, в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року зверталась увага суддів на вказані порушення вимог закону, однак апеляційним судом вказівки Вищого спеціалізованого суду України виконано не в повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційним судом порушено вимоги ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, оскільки не визначено характер спірних правовідносин, не надано належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам кредитного договору, листам-попередженням, розрахункам, також судом не з'ясовано яка процентна ставка встановлена кредитодавцем - змінювана чи фіксована, з огляду на те, що кредитні кошти надано з умовою сплати 60 % за їх користування.

Із роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, чим допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до викладених обставин судове рішення не може залишатися в силі, оскільки ухвалено з неправильним застосуванням

норм матеріального права та порушенням норм процесуального

права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно

із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 12 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик