Справа № 462/2973/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 вересня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд про стягнення із відповідачів в солідарному порядку 6733,29 грн. матеріальної і 5000 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.12.2014 року о 00.15 год. на вул.Городоцькій у м.Львові сталася ДТП за участю автомобіля «Opel», номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 і яким на той час керував ОСОБА_2, та автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 06.03.2015 року винуватцем ДТП визнано визнано ОСОБА_2 Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 44 від 23.02.2015 року вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «ВАЗ» в ДТП складає 6733,29 грн. Проведення вказаного експертного дослідження було оплачено ОСОБА_2, який мав намір добровільно відшкодувати завдану шкоду, однак в подальшому він перестав відповідати на телефонні дзвінки, уникав зустрічей, заподіяна матеріальна шкода на даний час не відшкодована. Також вважає, що йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 5000 грн., оскільки він зазнав морального потрясіння і страждань внаслідок пошкодження належного йому майна, тривалий час не міг користуватись автомобілем, змушений був докладати додаткових зусиль для пошуку коштів та ремонт пошкодженого автомобіля. Як йому стало відомо власником автомобіля «Opel» є ОСОБА_3, тому просить стягнути із останнього і ОСОБА_2, який керував автомобілем солідарно матеріальну та моральну шкоду у вказаних розмірах.

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.12.2014 року о 00.15 год. на вул.Городоцькій у м.Львові в відбулося зіткнення автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, та належного ОСОБА_3 автомобіля «Opel», номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 06.03.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 380 грн. за те, що ОСОБА_2 25.12.2014 року о 00.15 год. на вул.Городоцька у м.Львові у м.Львові, керуючи автомобілем «Opel», номерний знак НОМЕР_1, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стан проїзної частини, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, після чого ОСОБА_2 залишив місце ДТП (а.с.5).

Відповідно до ч.3, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44 від 23.02.2015 року (а.с.9-19) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 6733,29 грн. Як видно із додатку №1 до цього експертного висновку, огляд і дослідження автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, проведено за участі власника цього транспортного засобу ОСОБА_1 і другого учасника ДТП ОСОБА_2 (а.с. 14). Зі змісту позовної заяви вбачається, що саме ОСОБА_2 здійснив оплату за проведення цього експертного дослідження.

Згідно п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як встановлено судом, ОСОБА_3, є власником автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, та передав ОСОБА_2 в тимчасове володіння зазначений автомобіль.

Як вбачається із розяснень, даних в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що матеріальна шкода в розмірі 6733,29 грн. завдана позивачеві внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2, а тому вказану суму шкоди слід стягнути із останнього на користь позивача.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до переконання, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довів, що внаслідок ДТП та пошкодження його автомобіля йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із пошкодженням його майна і наслідками такого. Оскільки така шкода заподіяна відповідачем ОСОБА_2, який керував автомобілем під час ДТП і був визнаний її винуватцем, тому підлягає відшкодуванню за рахунок цього відповідача, а підстав для відшкодування такої із відповідача ОСОБА_3 суд не вбачає.

Разом з тим, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі в розмірі 5000 грн., так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. На підставі наведеного, виходячи з засад розумності і виваженості та справедливості, враховуючи глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, поведінку ОСОБА_2, який протягом тривалого часу не відшкодував хоча б частково завдану позивачу матеріальну шкоду, а натомість став уникати контактів із ОСОБА_1, суд приходить до переконання про можливість відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 1000 грн. із відповідача ОСОБА_2

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 6733,29 грн. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди, в позовних вимогах до ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 487,20 грн. судових витрат, сплачених позивачем (а.с.1, 1а).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 6733,29 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.