У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Харківській області про зняття з квартири статусу службової та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати Головне управління Міністерства доходів і зборів України в Харківській області зняти з указаної квартири статус службової.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що із 1996 року він проходив службу в органах Державної податкової адміністрації України. Наказом Державної податкової адміністрації України від 18 травня 1999 року № 476-0 його було відряджено для подальшого проходження служби у розпорядження Державної податкової адміністрації в Харківській області. У зв'язку з переводом його для подальшого проходження служби у розпорядження Державної податкової адміністрації у Харківській області та необхідністю забезпечення житлом, йому було надано службову квартиру АДРЕСА_1.

Зазначена квартира включена до числа службових жилих приміщень Державної податкової адміністрації в Харківській області рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 11 липня 2000 року № 124/51. На підставі клопотання Державної податкової адміністрації в Харківській області від 20 липня 2000 року № 10952/10/01-205 та рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 15 серпня 2000 року № 213-13 «Про надання ОСОБА_3 службової п'ятикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1» йому видано ордер від 21 серпня 2000 року № 73/00 на право заняття зазначеної квартири.

У травні 2012 року його було звільнено з податкової міліції органів державної податкової служби у зв'язку з виходом на пенсію. На час звільнення його з органів державної податкової служби України стаж роботи становив в органах Державної податкової адміністрації України понад 14 років, зокрема, проходження служби у розпорядженні Державної податкової адміністрації Харківській області складає 12 років. Після виходу на пенсію він продовжує проживати в зазначеній квартирі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив із того, що спірна квартира знаходиться на балансі відповідача та саме до його компетенції належить вирішення питання про виключення квартири з числа службових за клопотанням відповідного органу, за яким житло закріплене як службове, а не за клопотанням наймача чи членів його сім'ї. Порушення питання про виключення жилого приміщення з числа службового є правом, а не обов'язком відповідача, і лише за умови погодження Міністерства доходів і зборів України.

Судами встановлено, що з 1996 року ОСОБА_3 проходив службу в органах Державної податкової адміністрації України.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 11 липня 2000 року № 124/51 квартира АДРЕСА_1 включена до числа службової житлової площі Державної податкової адміністрації у Харківській області, правонаступником якої є Головне управління Міністерства доходів і зборів України в Харківській області у Харківській області.

На підставі клопотання Державної податкової адміністрації в Харківській області від 20 липня 2000 року № 10952/10/01-205 та рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 15 серпня 2000 року № 213-13 «Про надання ОСОБА_3 службової п'ятикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1» йому видано ордер від 21 серпня 2000 року № 73/00 на право заняття зазначеної квартири.

Відповідно до ордера від 21 серпня 2000 року № 73/00 спірна квартира була надана ОСОБА_3 на сім'ю у складі двох осіб.

Як убачається з листа Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Харківській області від 23 грудня 2013 року № 3853/П/20-40-10-05-07, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 1 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 грудня 2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 24 травня 2011 року, в справі за позовом Державної податкової адміністрації у Харківській області до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_3, Харківської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про приватизацію встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в Харківському бюро технічної інвентаризації за державою в особі Верховної Ради України (користувач - Державна податкова адміністрація у Харківській області) та належить Державній податкові адміністрації у Харківській області, розпорядження про приватизацію зазначеної квартири визнано протиправним та скасовано (а.с. 18-19).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

Частиною 1 статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із п. 6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, виключення жилого примiщення з числа службових провадиться на пiдставi клопотання пiдприємства, установи, органiзацiї рiшенням виконавчого комiтету вiдповiдної районної, мiської, районної в мiстi Ради народних депутатiв.

Згідно із п. 3.5 Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями працівників Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 2 серпня 2013 року № 318, виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання органу доходів і зборів до органу місцевого самоврядування. Направлення клопотання здійснюється за умови отримання погодження Міністерства доходів і зборів України щодо виключення жилого приміщення з числа службових.

Відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що спірна квартира знаходилася на балансі відповідача та саме до його компетенції належить вирішення питання про виключення квартири з числа службових за клопотанням відповідного органу, за яким житло закріплене як службове, а не за клопотанням наймача чи членів його сім'ї. Порушення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов'язком Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Харківській області, і лише за умови погодження з Міністерством доходів і зборів України.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач більше року не перебуває у трудових відносинах із відповідачем, службова квартира, в якій він проживає, втратила для відповідача необхідність її використання в такому статусі, з метою забезпечення його житлом відповідач іншого житла, крім службового, йому не запропонував, не спростовують висновки судів.

Лише факт проживання в службових жилих приміщеннях осіб, які припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Крім того, підставою позову не є виселення позивача із службового жилого приміщення.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про не дотримання судами балансу інтересів між позивачем (його правом на житло) та відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з сім'єю дві особи, як виняток, було надано у службове користування п'ятикімнатну квартиру, загальна площа якої складає 124,2 кв. м. На час розгляду спору в квартирі зареєстровані три особи, одна з яких малолітня.

Згідно із п. 12 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, службові жилі приміщення надаються у межах 13,65 кв. м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян в даному населеному пункті.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що чисельність працівників Головного управління Міністерства доходів і зборів у Харківській області, внесених до контрольного списку придбання жилих приміщень та їх розподілу, становить 27 осіб, серед яких 8 осіб з кількістю членів сім'ї від 4 до 5 осіб.

За таких обставин, коли працівники відповідача перебувають на обліку потребуючих забезпечення жилими приміщеннями, а на час звернення до суду позивача відповідач не заперечує його право користування службовим житлом, не можна говорити про порушення справедливого балансу між інтересами позивача, який бажає зняття з квартири статусу службової та інтересами відповідача, який має забезпечувати інтереси своїх працівників.

Висновки судів відповідають нормам матеріального та процесуального права, встановленим обставинам справи.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник