Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовано тим, що 17 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CNNNGK00320008, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 135 600 грн строком до 16 травня 2026 року зі сплатою відсотків, комісії та інших витрат за договором. Проте відповідач своєчасно свої зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 12 березня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 11 093,96 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 742, 96 грн, заборгованості зі сплати процентів - 368,09 грн, заборгованості зі сплати комісії - 6 215 грн, пені за несвоєчасність виконання грошових зобов'язань - 1 767, 91 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ц кримінальних справ від 6 серпня 2014 роу скасовано ухвалу апеляційного суду м.Києва від 18 березня 2014 року та передано справу на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року та ухвалено нове про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 093, 96 грн та 344,10 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

У справі встановлено, що 17 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CNNNGK00320008, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 135 600 грн строком до 16 травня 2026 року зі сплатою 12 % річних, щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0, 55 % від суми виданого кредиту.

Із 01 лютого 2009 року процентну ставку за кредитом підвищено банком із 12 % річних до 22, 73 % річних в односторонньому порядку. У зв'язку з цим, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2012 року зобов'язано ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць (12 % річних) за період з 17 травня 2006 року по 13 липня 2012 року за кредитним договором № CNNNGK00320008 від 17 травня 2006 року. Зобов'язано банк зарахувати надмірно сплачені грошові кошти у вигляді збільшеної процентної ставки та пені за період із 01 лютого 2009 року по 23 квітня 2012 року у рахунок сплати заборгованості за кредитом, виходячи із розміру проценту за користування кредитом 1 % на місяць. Зобов'язано банк надати ОСОБА_3 довідку про сплату кредиту, а також щодо розміру процентної ставки та пені (Т. 1, а. с. 38-42).

Доводи касаційної скарги про те, що вказане судове рішення встановлює преюдиційний факт погашення нею кредиту, відхиляються, оскільки обставини припинення кредитного зобов'язання шляхом його повного виконання, проведеного належним чином, предметом розгляду у справі, де ухвалено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2012 року, не були.

Що стосується інших доводів касаційної скарги, необхідно зазначити таке.

Із умов кредитного договору вбачається, що розмір щомісячного платежу становить 1 878, 88 грн, включає в себе погашення суми за тілом кредиту, процентами, комісією, інших витрат банку та вноситься у період із 20 по 25 число кожного місяця (п. п. 1.1., 1.2. кредитного договору).

Кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитом, насамперед зараховуються на відшкодування витрат/збитків банку згідно п. 2.2.9., п. 4.3. даного договору, далі пені, далі простроченої комісії, далі комісії, далі прострочених процентів, далі процентів за кредитом, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі на погашення поточної суми кредиту (п. 3.3. кредитного договору).

Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повиненвсебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу ст. 303 ЦПК України.

У запереченні на апеляційну скаргу позичальник заперечувала правильність проведених банком нарахувань, зазначала, що наданий банком розрахунок боргу не відображає належність виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2012 року у частині обов'язку банку надати їй довідку про сплату кредиту, а також щодо розміру процентної ставки та пені. На обґрунтування своїх доводів проти позову та апеляційної скарги надала розрахунок переплати за кредитним договором у період із 01 лютого 2009 року по 23 квітня 2012 року (Т, 1, а. с. 169).

Вказаний розрахунок як доказ у справі за правилами ст. 212 ЦПК України апеляційний суд не дослідив, обставини, на підтвердження яких його подано, не перевірив та не встановив, які суми фактично вносилися ОСОБА_3, та на погашення яких платежів: прострочених, поточних згідно черговості задоволення вимог (п. 3.3. кредитного договору) банк їх зарахував.

Докази, на які послався апеляційний суд, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, а встановлення розміру кредитної заборгованості як предмета доказування у справі потребує порівняльної оцінки доводів обох сторін, зокрема й перевірки фактів, якими обґрунтовано заперечення відповідача.

Крім того, у рішенні апеляційного суду відсутні висновки про дослідження наданих відповідачем квитанцій на предмет зарахування банком вказаних у квитанціях сум під час проведення нарахувань боргу (Т. 2, а. с. 17).

Ухвалюючи рішення про стягнення боргу, апеляційний суд не встановив, на погашення яких платежів за кредитом та за який період зараховані надмірно сплачені відповідачкою платежі, що встановлені рішенням суду від 13 липня 2012 року. Надані в апеляційний суд розрахунки банку не містять такої інформації та відповідно не встановлено у зв»язку з чим утворилася заборгованість за заявленим банком позовом.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України та підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнитичастково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційноїінстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко