Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Маляренка А.В.,

Кафідової О.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилався на те, що 07 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 00, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 30 тис. дол. США зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 серпня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 07 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачів та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2007 року № 00 у розмірі 251 643 грн 93 коп., з яких: 216 353 грн 19 коп. - кредитна заборгованість, 29 246 грн 09 коп. - заборгованість з процентів, 4 593 грн 91 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту та 1 450 грн 74 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 07 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № , згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 30 тис. дол. США зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 07 серпня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2. Предмет іпотеки (квартира) має такі характеристики - розташована на другому поверсі жилого будинку, складається з трьох житлових кімнат, житлова площа її становить 53,70 кв. м, загальна площа - 91,80 кв. м.

Також судами встановлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 07 серпня 2007 року № утворилась заборгованість, яка станом на 14 квітня 2014 року становить 20 020,80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14 квітня 2014 року становить 251 643 грн 93 коп., з яких: 216 353 грн 19 коп. - кредитна заборгованість, 29 246 грн 09 коп. - заборгованість за процентами, 4 593 грн 91 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 1 450 грн 74 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 отримав споживчий кредит в іноземній валюті, на забезпечення його виконання ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру, загальна площа якої становить 91,90 кв. м, тобто не перевищує 140 кв. м, згідно з витягом із держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним нерухомим житловим майном, а тому дійшов висновку про те, що звернення стягнення на нього не може бути проведене відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахували того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи з положень ст. 3 вказаного Закону він має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк