Справа №: 398/1915/15-ц
УХВАЛА

Іменем України

"19" серпня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.,

за участю секретаря Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, де заінтересовані особи відділ ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_2

про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, де просить:

- визнати незаконними дії державного виконавця відділу ДВС Олександрійського МРУЮ щодо накладення арешту на належний їй будинок по вул. Василя Пащенка,27 в м.Олександрії;

- скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Олександрійського МРУЮ ОСОБА_3 від 31 березня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

У скарзі зазначила, що постановою державного виконавця ВДВС Олександрійського МРУЮ від 31.03.2015 року було накладено арешт на належний їй будинок по вул. Василя Пащенка,27 в м.Олександрії.

Вважає, що вчиненні державним виконавцем ВДВС Олександрійського МРУЮ дії по накладенню арешту на вищевказаний будинок є незаконним та такими, що порушують її права та законні інтереси, оскільки вони суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та іншим нормативно-правовим актам.

Так, ч.1 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на інше, крім коштів боржника, майно можливо лише за відсутності у нього коштів у гривнях та іноземній валюті, інших цінностей, у тому числі коштів на рахунках і вкладів у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У порушення зазначеної норми Закону наявність у неї грошових коштів державним виконавцем не перевірялась, звернення стягнення на кошти не здійснювалось.

Крім того, у порушення ч.5 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник був позбавлений можливості запропонувати державному виконавцю ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Державним виконавцем при загальній сумі стягнення 51 607,50 грн. накладено арешт на майно, вартість якого згідно висновку експерта № 1871, 1872 складеного 08.05.2014 року становить 231 443,00 грн., тобто не є спів мірною з сумою стягнення. На теперішній час вартість будинку ще збільшилась.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Орган опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У порушення вимог закону державним виконавцем не взято до уваги, що у належному їй будинку зареєстрована та постійно проживає її неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, а частиною другою цієї статті встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Як вбачається з календарного штампу на конверті відправника, зазначена постанова направлена на її домашню адресу 05.04.2015 року та отримана нею 09.04.2015 року, з огляду на що строк на її оскарження слід обраховувати, починаючи від 10.04.2015 року.

Посилаючись на ст., ст. 383, 387 ЦПК України, ст., ст. 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження» просить її вимоги задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої вимоги з підстав зазначених в скарзі, пояснивши, що на виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2014 року державним виконавцем було винесено вищевказану постанову. Їй ніхто не повідомив про відкриття виконавчого провадження та не було надано строк на добровільне виконання 7 днів. Вважає, що можливо на той час вона змогла б більшу частину цієї суми погасити. Починаючи з квітня 2015 року з її зарплати 609,00 грн. вираховують по 116 грн., відповідно до виконавчого листа, який надійшов по її місцю роботи.

Представник ОСОБА_1 також підтримала скаргу з підстав зазначених в ній.

ОСОБА_2 пояснив, що також не задоволений діями державного виконавця щодо виконання рішення суду, але вважає, що нехай буде арешт накладений до того часу. поки боржник не виконає рішення суду.

З відділу ДВС надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Суд ухвалив, провести розгляд справи у відсутність не явившихся сторін та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом згідно пояснень осіб, які приймають участь у справі встановлено, що на виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області, Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 31.10.2014 року було видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на виконанні у ВДВС Олександрійського МРУЮ Кіровоградської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості майна в сумі 1 640,00 грн. та ? частини вартості проведених будівельних робіт в будинку №27 по провул. Пащенка в м. Олександрії в сумі 49 967,50 грн.

До суду не надано доказів в підтвердження того коли було відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного рішення суду, коли до відділу ДВС надійшла заява від боржника про виконання вищевказаного рішення суду, а також не надано копії виконавчого листа.

У відповідності до положень ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, як це передбачено ст. 383 ЦПК України.

Отже, підставами для захисту цивільного права є його порушення , невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

За положеннями ст..14 ЦПК України під час набрання рішення законної сили, воно є обовязковим до виконанням на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобовязана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». .

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону), як пояснив стягував в судовому засіданні він подавав заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист до відділу ДВС, але дати не памятає. Дана обставина ніким з осіб, які приймають участь у справі не оспорюється.

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним

виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно п.п. 5.6.7. Інструкції про проведення виконавчих дій державним виконавцем виноситься постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (додатки 26, 26-1). Перший примірник постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (додаток 26) складається з використанням бланків документів виконавчого провадження, для інших примірників (додаток 26-1) використовуються бланки для копій документів виконавчого провадження. На першому примірнику постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження зазначаються серії та номери бланків для копій документів виконавчого провадження, що були використані для складання копій цієї постанови. На копіях постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження зазначаються серія та номер першого примірника постанови.

31.03.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Олександрійського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно якої було накладено арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: м.Олександрія, провул. Василя Пащенка,27 (а.с.3)

Суд не вбачає підстав для задоволення скарги, виходячи з того, що держаним виконавцем при складанні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.03.2015 року дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Доводи скаржника про те, що виконавцем не проведено всіх передбачених законом дій щодо виявлення коштів та іншого майна боржника, є безпідставними, оскільки на час розгляду справи боржником не прийнято ніяких дій щодо добровільного виконання рішення суду.

Також, суд вважає безпідставним посилання скаржника на те, що було враховано те, що з нею проживає неповнолітня дитина, так як в судовому засіданні вона пояснила, що яким - небудь чином права дитини щодо користування будинком, чи обмежень в цьому немає.

При цьому, боржником не запропоновано майно чи предмети, на які можна було б звернути стягнення, а йде посилання на те, що у неї немає достатньо грошових коштів.

Таким чином, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

А тому суд вважає, що не було допущено порушення вимог цього закону, так як не було допущено порушення прав, свобод чи інтересів боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 383 - 388 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В :

В скарзі ОСОБА_1, де заінтересовані особи відділ ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними щодо накладення арешту на належний їй будинок та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.03.2015 року відмовити в повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя: