Номер провадження: 22-ц/785/7709/15
Головуючий у першій інстанції Крачкова С. В.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Калараш А.А.,

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи П»ята Одеська державна нотаріальна контора, Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06.08.2015 року, -

встановила:

16.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними, уточнивши позовні вимоги ( а.с.96), посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5.

З метою прийняття спадщини вія звернувся до державного нотаріуса з заявою, але в видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено оскільки спадщину за заповітом від 22.07.2011 року отримала ОСОБА_3

Вважає, що вказаний заповіт є нікчемним, а ОСОБА_3 не мала права на спадкування за ним, оскільки на момент складання заповіту спадкодавець страждав на хворобу зору та не міг сам прочитати текст заповіту, а тому заповіт повинен був бути посвідчений нотаріусом лише за участю свідків, але ця вимога Закону не була виконана. Посилаючись на положення ст. 1301 ЦК України просить визнати недійсними свідоцтва, видані 08.09.2014 року відповідачу на підставі цього заповіту, який в силу ст. 1257 ЦК України є нікчемним.

Ухвалою суду від 17.07.2015 року за заявою представника позивача позовна заява ОСОБА_2 в частині визнання заповіту недійсним залишена без розгляду.

Представник відповідача позов не визнала.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.08.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права надав до суду апеляційну скаргу про його скасування з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, заперечення на доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.07.2011 року державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори посвідчено заповіт, яким ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_3 (а.с.30).

Заоповіт до підписання прочитаний самим заповідачем уголос і ним же власноручно підписаний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер ( а.с.5).

12.03.2014 року ОСОБА_3 звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом ( а.с. 28), а 29.04.2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька звернувся ОСОБА_2 ( а.с.38).

07.05.2014 року державний нотаріус відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину і зв'язку з існуванням заповіту на ім'я ОСОБА_3 ( а.с.42).

08.09.2014 року державним нотаріусом Біляїської районної державної нотаріальної контори Одеської області на підставі заповіту ОСОБА_3 видані три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлому ОСОБА_5, а саме - на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 ( а.с.68); на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2, ( а.с.70), на право на грошові вклади з належними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні у філії №10015/0423 Ощадбанку в с.Дачне Біляївського району Одеської області на рахунку НОМЕР_1 і у філії №10015/0422 Ощадбанку в с.Усатове Бляївського району Одеської області на рахункуНОМЕР_2( а.с.72) і на право на грошові вклади з належними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні у філії ТВБВ №10015/0597 Ощадбанку в м.Одеса на рахунках НОМЕР_3, НОМЕР_4,НОМЕР_5, НОМЕР_6 ( а.с.75).

Згідно положень ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених Законом.

Таким чином, підставою визнання виданого свідоцтва недійсним є його отримання особою, яка не мала права на спадкування.

Перелік осіб, які не мають права на спадкування містяться в ст. 1224 ЦК України, однак, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, відповідачка ОСОБА_3 до цього переліку не входить.

В ч.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених Законом. Іншими підставами можуть бути, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в судовому порядку заповіт ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 недійсним не визнавався, а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я відповідача ( ст. 1301 ЦК України) не може бути визнано недійсним.

Не можна прийняти також до уваги доводи апеляційної скарги щодо нікчемності вказаного заповіту, оскільки вони не ґрунтується на законі та не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно ч.1 ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Вимоги щодо форми та посвідчення заповіту викладені в ст. ст. 1247-1248 ЦК України.

З заповіту від 22.07.2011 року вбачається, що він складений в письмовій формі та нотаріально посвідчений; до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним ( а.с.30).

Згідно висновку посмертної судово-медичної експертизи №446 від 12.05.2015 року ( а.с.174-180) ОСОБА_5 станом на 22.07.2012 року не міг самостійно прочитати текст заповіту, а також не міг чітко чути поставлені йому питання.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно не прийнято вказаний висновок до уваги, оскільки зазначені висновки експертів не відповідають обставинам, встановленим в як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції та суперечить іншим доказам, які не викликають сумніву, а також висновок експертизи ґрунтується на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача про те, що на час підписання заповіту заповідач мав такі вади зору та слуху, які перешкоджали йому прочитати та почути зміст заповіту спростовуються сукупністю зібраних у справі доказів та не заслуговують на увагу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно з положеннями ст. 1233, ч.2 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інсанції, заповіт від 22.07.2011 року складений та посвідчений відповідно вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 3.03.2004 року, яка діяла на момент посвідчення заповіту, а тому підстав визнання заповіту нікчемним у розумінні ст. 1257 ЦК України не має.

Виходячи з викладено, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Позивач не надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржником норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.І ст.307, ст.308, п.І.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бідяївськсго районного суду Одеської області віл 06.08.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко Судді Н.В.Комаровська

А.А.Калараш