Справа №442/1680/15-ц
Провадження №2/442/785/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Коваля Р.Г.,

з участю секретаря Далявської Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. В процесі розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 уточнивши позовні вимоги та подавши відповідну заяву просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 - 17090 грн. за завдані їй матеріальні збитки, витрати понесені при розгляді даного позову в суді в розмірі 243 грн. 60 коп. за сплату судового збору, та 6240 грн. неустойки, а разом 23573 грн. 60 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що 06.09.2014 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був укладений та посвідчений нотаріусом договір позички транспортного засобу. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 прийняв для особистого користування технічно справний автомобіль марки «Рено Трафік», державний номерний знак НОМЕР_1, про що свідчить відповідний Акт прийому-передачі. Термін позички даного транспортного засобу відповідно до п. 4.1 договору становив до 07.10.2014 року. Пунктом 6.6 договору, на ОСОБА_2 було покладено обов'язок щодо повернення даного автомобіля після закінчення строку дії договору, в такому самому стані, в якому він був на момент його передачі, що фактично ОСОБА_2 зроблено не було. Крім того відповідно до п.п. 8.2 договору на ОСОБА_2 покладено обов'язок щодо відшкодування збитків позичкодавцю, завданих у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу. Так транспортний засіб був повернутий позивачу лише 20.12.2014 року в аварійному стані після наслідків ДТП, яка мала місце 17.12.2014 року під час керування ОСОБА_2 зазначеним автомобілем, про що свідчить довідка про дорожньо-транспортну пригоду. ДТП відбулася у зв'язку із порушенням ОСОБА_2 правил дорожнього руху та з його вини, що підтверджується постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.02.2015 року у справі № 442/889/15-п, провадження № 3/442/152/2015. В результаті ДТП автомобіль отримав пошкодження правого переднього крила, правої блок фари, бампера, переднього кришки капоту, про що свідчить довідка про ДТП. В ході проведення ремонту транспортного засобу, який здійснювався на станції технічного обслуговування суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_4 та відповідно до договору від 19.01.2015 року встановлено, що вартість ремонту вказаного автомобіля становить 17090 грн. Також в ході дефектування пошкоджень встановлено, що заміні підлягають: праве переднє крило, права блок фара, кронштейн крила правого, підкрилок правий передній, направляюча права бампера переднього, бампер передній, решітка радіатора, панель радіатора (передня). Актом прийому-передачі виконаних робіт підтверджено, що ФОП ОСОБА_4 виконав умови договору від 19.01.2015 року та надав ОСОБА_1 послуги з ремонту транспортного засобу на загальну суму 17090 грн., а остання прийняла дані послуги та виконала свої обов'язки за даним договором щодо оплати їх вартості. Вважає, що відповідачем спричинено його довірительці матеріальну шкоду в зазначеному в позовній заяві розмірі. Крім цього зазначає, що відповідно до укладеного договору між позивачем та відповідачем позички транспортного засобу від 06.09.2014 року, зокрема п. 5.3 даного договору передбачено право позичкодавця вимагати від користувача сплати неустойки в разі несвоєчасного повернення транспортного засобу, п. 8.4 договору, якщо після припинення договору користувач не повертає транспортний засіб, позичкодавець має право вимагати примусового повернення транспортного засобу, а також відшкодування завданих збитків та витрат понесених для цього і сплати пені у розмірі трьох відсотків вартості транспортного засобу за кожен день затримки його повернення. Згідно п.п. 4.1, 6.6 договору, користувач повинен був повернути автомобіль 08.10.2014 року, проте, в порушення умов даного договору здійснив його повернення лише 20.12.2014 року, із запізненням на 73 календарних днів. Відповідно до п. 8.4 укладеного договору - якщо після припинення договору, користувач не повертає транспортний засіб, позичкодавець має право вимагати примусового повернення транспортного засобу, а також відшкодування завданих збитків та витрат понесених для цього і сплати пені у розмірі трьох відсотків вартості транспортного засобу за кожен день затримки його повернення. В пункті 1.3 договору визначається ринкова вартість автомобіля в розмірі 208000 грн., атому відповідач через порушення договірних відносин повинен сплатити передбачену неустойку, яка розраховується: 3% від 208000 грн. за кожен день затримки повернення ТЗ, тобто 6240 гривень за кожен день прострочення. Розмір пені становить 455520 гривень. Оскільки штрафні санкції за невиконання договірних зобов'язань застосовуються на вимогу сторони яка про них заявляє, вважає, що з відповідача варто стягувати пеню лише за один день такого прострочення, а тому просить суд стягнути лише 6240 гривень неустойки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які викладені в позовні заяві та заявах про уточнення позовних вимог, просив суд їх задоволити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги позивача визнав частково на суму, яка зазначена в акті прийому передачі виконаних робіт від 19.01.2015 року, а саме 11711,00 грн., оскільки в нього та його довірителя існує підозра, що сума відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 17091 грн. є завищеною, деякі запчастини на пошкоджений автомобіль позивача не встановлювались, не здійснювалась їх покраска, у позивача відсутні документи, які б стверджували повернення транспортного засобу після спливу договору позички.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточненні позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини.

Матеріалами цивільної справи встановлено, що 06.09.2014 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був укладений та посвідчений нотаріусом договір позички транспортного засобу.

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 прийняв для особистого користування технічно справний автомобіль марки «Рено Трафік», державний номерний знак НОМЕР_1, про що свідчить відповідний Акт прийому-передачі.

Термін позички даного транспортного засобу відповідно до п. 4.1 договору становив до 07.10.2014 року.

Пунктом 6.6 договору, на ОСОБА_2 було покладено обов'язок щодо повернення даного автомобіля після закінчення строку дії договору, в такому самому стані, в якому він був на момент його передачі, що фактично ОСОБА_2 зроблено не було.

Крім того відповідно до п.п. 8.2 договору на ОСОБА_2 покладено обов'язок щодо відшкодування збитків позичкодавцю, завданих у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу.

Як встановлено в судовому засіданні, та проти зазначених обставин не заперечили особи, які беруть участь у справі,13.02.2015 року відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що ОСОБА_2 17.12.2014 року о 23.50 год. в м. Дрогобичі, по вул. Сагайдачного, керуючи автомобілем марки «Рено Трафік» (д.н.з. НОМЕР_1) перед початком обгону не переконався, що транспортний засіб, який рухається по переду по тій самій смузі подав сигнал про намір повороту ліворуч та здійснив обгін на перехресті вулиць Сагайдачного та В. Стуса та ближче 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті допустив зіткнення з транспортним засобом марки ВАЗ 21053 (д.н.з. НОМЕР_2), який виконував маневр повороту ліворуч, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали технічні ушкодження, що стверджується постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.02.2015 року у адміністративній справі № 442/889/15-п, провадження № 3/442/152/2015.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, яка видана відповідачу ОСОБА_2 ІДПС ВДАІ м. Дрогобич Дрогобицького району Хайнус А.М., 17.12.2014 року автомобіль марки «Рено Трафік» (д.н.з. НОМЕР_1) отримав механічні пошкодження, а саме деформовано бампер з правої сторони, переднє праве крило, передню праву фару, кришку капоту.

В ході проведення ремонту транспортного засобу, який здійснювався на станції технічного обслуговування суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_4 та відповідно до договору від 19.01.2015 року встановлено, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Рено Трафік» становить 17090 грн.

В ході дефектування пошкоджень встановлено, та доведено копіями документів, які представлені суду позивачем, що заміні в пошкодженому автомобілі «Рено Трафік» підлягають: праве переднє крило, права блок фара, кронштейн крила правого, підкрилок правий передній, направляюча права бампера переднього, бампер передній, решітка радіатора, панель радіатора (передня).

Актом прийому-передачі виконаних робіт підтверджено, що ФОП ОСОБА_4 виконав умови договору від 19.01.2015 року та надав ОСОБА_1 послуги з ремонту транспортного засобу на загальну суму 17090 грн., а остання прийняла дані послуги та виконала свої обов'язки за даним договором щодо оплати їх вартості.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 останньої статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 2 вказаної статті передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В абзаці 1 п.2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року (з наступними змінами) Пленум роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (ст. ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом беззаперечно встановлено, що ДТП, яка мала місце 17.12.2014 року о 23.50 год. в м. Дрогобич по вул. Сагайдачного, за участю автомобіля «Рено Трафік», який належить позивачу, сталась з вини самого відповідача ОСОБА_2, що стверджується наявними у матеріалах справи доказами, які були предметом дослідження при розгляді даної цивільної справи та доказами здобутими під час розгляду даної справи в суді.

Спричинена матеріальна шкода позивачу підтверджується наданими суду доказами, які під час розгляду даної справи представником відповідача жодним чином не спростовані.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає висновок оцінки вартості пошкодженого транспортного засобу «Рено Трафік», який наданий позивачем є належним та допустимим доказом у даній справі.

Покликання представника відповідача про те, що у його довірителя існує підозра, що сума відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 17091 грн. є завищеною, деякі запчастини на пошкоджений автомобіль позивача не встановлювались, не здійснювалась їх покраска, суд вважає безпідставним, оскільки вони жодним чином не аргументовані та є голослівними.

Крім цього, як вбачається з укладеного договору між позивачем та відповідачем позички транспортного засобу від 06.09.2014 року, зокрема п. 5.3 даного договору передбачено право позичкодавця вимагати від користувача сплати неустойки в разі несвоєчасного повернення транспортного засобу, п. 8.4 договору, якщо після припинення договору користувач не повертає транспортний засіб, позичкодавець має право вимагати примусового повернення транспортного засобу, а також відшкодування завданих збитків та витрат понесених для цього і сплати пені у розмірі трьох відсотків вартості транспортного засобу за кожен день затримки його повернення. Згідно п.п. 4.1, 6.6 договору, користувач повинен був повернути автомобіль 08.10.2014 року, проте, в порушення умов даного договору здійснив його повернення лише 20.12.2014 року, із запізненням на 73 календарних днів. Відповідно до п. 8.4 укладеного договору - якщо після припинення договору, користувач не повертає транспортний засіб, позичкодавець має право вимагати примусового повернення транспортного засобу, а також відшкодування завданих збитків та витрат понесених для цього і сплати пені у розмірі трьох відсотків вартості транспортного засобу за кожен день затримки його повернення. В пункті 1.3 договору визначається ринкова вартість автомобіля в розмірі 208000 грн., атому відповідач через порушення договірних відносин повинен сплатити передбачену неустойку, яка розраховується: 3% від 208000 грн. за кожен день затримки повернення ТЗ, тобто 6240 гривень за кожен день прострочення.

Розмір пені за розрахунком представника позивача становить 455520 гривень.

Оскільки штрафні санкції за невиконання договірних зобов'язань застосовуються на вимогу сторони яка про них заявляє, представник позивача вважає, що з відповідача варто стягувати пеню лише за один день такого прострочення в сумі лише 6240 гривень.

Відповідно до п. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Зважаючи на обставини даної справи, представлені суду докази, позицію представника позивача щодо стягнення 6240 гривень неустойки за укладеним вище договором, суд вважає, що зазначена вимога у позовній заяві позивача підлягає задоволенню, оскільки припинення зобов'язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності. Припинення зобов'язання слід відрізняти від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов'язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов'язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Рено Трафік» повернуто позивачу, проведено його ремонт після ДТП, а тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення 6240 гривень неустойки за укладеним вище договором є підставною та обґрунтованою, що не суперечить вимогам чинного законодавства, узгоджується із волевиявленням самого позивача.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що уточненні позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів з відповідача підлягають задоволенню.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 243 гривні 60 копійок судового збору, які нею сплачені при поданні позовної заяви, та документально підтверджені.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 17090 гривень за спричинену матеріальну шкоду, 6240 гривень неустойки, 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору, а всього 23573 гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Р.Г.Коваль