Провадження № 2/127/6756/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.11.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є малолітньою онукою позивача, шлюб між її батьками був розірваний рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2011 року. Ні ОСОБА_2, ні її мати ОСОБА_3 ніколи не проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, проте ОСОБА_2 є там зареєстрованою на даний час. Батько ОСОБА_2, ОСОБА_4, також зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, проте з 1997 року там не проживав, а проживав з дружиною та дочкою в квартирі, належній йому на праві власності, за адресою: АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу батьків ОСОБА_2 разом з матір'ю проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 по 1/3 частці згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 23 квітня 1996 року. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивач оформлює спадщину в нотаріальній конторі.

Відповідач є малолітньою, проживає з матір'ю, її батьки забезпечені житлом. Реєстрація місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 є перешкодою для реалізації належного позивачу права власності, змушує її витрачати зайві кошти на комунальні послуги та утримання житла, які обраховуються відповідно до кількості зареєстрованих в квартирі мешканців та перешкоджають продати квартиру.

Батько ОСОБА_2 згоден зі зняттям з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, проте матір таку згоду надати відмовляється.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на необхідність захисту прав малолітньої особи на житло.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 23.04.1996 року, без серії та номеру, видавник: Адміністрація підприємства Інструментальний завод, свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2015 року, реєстровий № 2325, договору дарування від 28.09.2015 року, реєстровий № 2390, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.09.2015 р., номер запису 11257838, та 28.09.2015 року, номер запису 11355749.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4 - батько, та ОСОБА_3 - мати.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до акту № 1301 від 15.09.2015 року року, складеного комісією в складі паспортистів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зі слів сусідів ОСОБА_13 та ОСОБА_14, затвердженого директором ПП «Бокуд», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ніколи не проживала в квартирі АДРЕСА_1, а її батько не проживав там з 1997 року, також ніколи не проживала його дружина ОСОБА_3.

Відповідно до акту № 1302 від 15.09.2015 р., складеного комісією в складі паспортистів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зі слів сусідів ОСОБА_15 та ОСОБА_16, затвердженого директором ПП «Бокуд», ОСОБА_4 проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 2001 року, а його колишня дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 не проживають з 2010 року.

Згідно з довідкою № 2808, виданою 10.09.2015 року ПП «Бокуд», в житловому приміщенні за адресою : АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач зареєстрована в цьому приміщенні з 18.09.2008 року.

Згідно з отриманою судом довідкою з адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Вінницькій області від 27.10.2015 р. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою № 530 від 25.09.2015 року ПП «Бокуд» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3.

Згідно з довідкою № 626 від 22.09.2015 року КЗ «ЦПМСД №1» ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. проживає за адресою: АДРЕСА_3 і за цією адресою здійснювались виклики сімейного лікаря додому: 14.01.2014 р, 30.01.2014 р., 23.03.2015 р., 01.09.2015 р.

Згідно з договором дарування від 25.07.2001 року, реєстровий № НОМЕР_2, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4. Право власності зареєстровано КП «ВМБТІ», реєстровий № НОМЕР_3.

Поняття права власності визначено в ст. 316 ЦК України, згідно з якою правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні, відповідно до ст. 321 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, або навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, відповідач ніколи не проживала у спірній квартирі. Відповідач, як малолітня особа, проживає разом з матір'ю в іншій квартирі. Батько відповідача має на праві приватної власності квартиру, у якій проживає нині.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном згідно зі ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Суд дійшов висновку, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні її майном на власний розсуд, тобто повно та незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно з чинним законодавством України.

Судові витрати за клопотанням представника позивача залишено за позивачем.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 3 СК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 15, 16, 29,316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою номер АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя