Справа № 2-825/2011р.
Провадження № 2п/201/20/2015р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 перегляд заочного рішення суду від 17.05.2012р. по цивільній справі № 2-825/2011р. (2/412/696/12) за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 23.06.2009р. знаходилася цивільна справа за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (а.с. № 1-2).

17.05.2012р. відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України по справі було постановлено заочне рішення суду про задоволення вимог позивача (а.с. № 676-68), яке було винесено у відсутність відповідачки, оскільки вона у попереднє судове засідання, призначене на 03.11.2011р. та в судове засідання, призначене на 17.05.2012р., не зявлялася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

27.01.2015р. до суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_2 (діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 09.01.2015р.) про перегляд заочного рішення, в якій він просить переглянути заочне рішення суду, скасувавши його, оскільки відповідачка не згодна з ним з тих підстав, що не мала змоги скористатися своїми правами, надавати суду пояснення, клопотання, подавати докази через те, що не була належним чином повідомлена про дату та час слухання справи. При винесені рішення суду, на думку представника відповідачки, суд не мав змоги всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для прийняття рішення, оскільки вислухав лише одну сторону, судом не було враховане те, що відповідачка не була належним чином повідомлена про дату та час слухання справи, а також те, що фактично суд своїм рішенням наділив позивача повноваженнями представника відповідачки, що суперечить ст. 237 ЦК України.

В судове засідання представник відповідачки ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Заяву про перегляд заочного рішення суду підтримав в повному обсязі, надавши письмові пояснення по справі (а.с. № 94, 95-98).

Представник позивача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 17.09.2014р. - а.с. № 92) в наданих суду запереченнях просила залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що судом було винесено рішення відповідно до норм чинного на момент розгляду законодавства та порушення процесуального характеру щодо належного виклику відповідачки допущено не було (а.с. № 91). В заяві до суду від 08.04.2015р. представник ПАТ КБ ПриватБанк також просила суд розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 91-92).

Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, заявами представників сторін, вважає за можливе залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення суду підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Оскільки, про винесене 17.05.2012р. заочне рішення суду ОСОБА_1 дізналась через свого представника лише 22.01.2015р., коли він ознайомився із матеріалами справи, а заява про перегляд заочного рішення суду надійшла до суду 27.01.2015р., тобто в межах десятиденного строку, то у суду не має підстав для поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду, оскільки даний строк не пропущено відповідачкою.

Посилання представника ПАТ КБ ПриватБанк, що ОСОБА_1 знала про винесене судом рішення ще у 2012році, оскільки саме в цьому році було відкрито виконавче провадження ВП № 34617847 по справі № 2/412/696/2012, суд не приймає до уваги, оскільки представником позивача не надано будь-яких документів з матеріалів виконавчого провадження, які б свідчили, що відповідачка отримувала постанови та інші документи державного виконавця (а.с. № 93-101, 102). Наявність постанови про відкриття виконавчого провадження не є доказом обізнаності ОСОБА_1 про виконавче провадження (виконавчі дії).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-825/2011р. (провадження № 2/412/696/2012) відповідачка належним чином та завчасно була повідомлена про дату та час слухання як попереднього судового засідання, призначеного на 03.11.2011р., так і про дату та час судового засідання, призначеного на 17.05.2012р. Судові повістки надсилалися за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Полтавській області (а.с. № 42, 43). Крім того, судові повістки надсилалися на адресу відповідачки, зазначену нею самою в анкеті-заяві та кредитному договорі (а.с. № 6, 9 зворотна сторона).

До суду неодноразово поверталися конверти з позначками за зазначеною адресою не проживає, адресат не розшуканий, за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням (а.с. № 38, 45, 56). На судове засідання 17.05.2012р. до суду повернулося повідомлення про отримання відповідачкою судової повістки (а.с. № 61).

Таким чином, відповідачка була належним чином повідомлена про дату та час слухання справи, а твердження представника відповідачки є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Що стосується тверджень представника відповідачки, що фактично своїм рішенням суд наділив позивача повноваженнями представника відповідачки, надаючи право від її імені укладати договори щодо купівлі-продажу автомобіля, тобто одночасно визначив порядок виконання рішення, що законом не передбачено, то суд оцінює такі твердження критично, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про заставу, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень , у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються в тому числі спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону (п. 2 ст. 26 Закону продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах).

Посилання представника відповідачки на те, що позивачем у 2014році не було повідомлено Лохвицький районний суд Полтавської області щодо винесення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 17.05.2012р. рішення про звернення стягнення, що в свою чергу призвело до повторного стягнення з відповідачки однієї й тієї ж самої заборгованості, суд також оцінює їх критично через те, звернення ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 з іншими позовними вимогами до Лохвицького районного суду Полтавської області, а саме з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, по яким винесено рішення від 19.05.2014р. (а.с. № 99-100) та звернення банку до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у 2009році з позовом про звернення стягнення на предмет застави, є різними способами захисту порушеного права, якими банк і скористався.

У кредитних спорах, наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не є перешкодою для звернення в подальшому (одночасно) з позовом про стягнення суми заборгованості за цим самим договором, та навпаки.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 17.05.2012р., суд також поза увагою не залишає той факт, що станом на 17.05.2012р. прострочена заборгованість відповідачки за кредитним договором від 27.12.2007р. існувала, навіть у порівнянні з днем подачі позову зросла більше, ніж у 2 рази, отже були підстави для задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет застави (а.с. № 1-2, 4, 7-9, 62).

В заяві представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 17.05.2012р. та письмових поясненнях жодним чином не йдеться про оспорювання відповідачкою самого факту простроченої заборгованості за кредитним договором, як станом на 17.05.2012р., так і на сьогоднішній день (а.с. № 78-81, 95-98). Її заперечення суд оцінює, як незгоду розрахуватися з банківською установою по отриманому кредиту.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає що докази, на які посилається представник відповідачки не є істотними, оскільки вони спростовуються вищевказаними нормами Законів України, м матеріалами справи, а тому заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 17.05.2012р. по цивільній справі № 2-825/2011р. (2/412/696/12) за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 231, 293 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 17.05.2012р. по цивільній справі № 2-825/2011р. (2/412/696/12) за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави залишити без задоволення.

Ухвала суду від 08.04.2015р. не оскаржується.

Рішення суду від 17.05.2012р. може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення ухвали від 08.04.2015р. Строк, протягом якого розглядалась заява про перегляд заочного рішення суду від 17.05.2012р., не входить до строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Суддя : Н.В.Ткаченко