Справа №489/3992/14-ц 17.11.2015 17.11.2015 17.11.2015
Провадження №22-ц/784/2570/15 Головуючий у першій інстанції Кокорєв В.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2015 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2014 року ПАТ « УкрСиббанк» ( далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу ( далі - Договір) №0, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 31 448 доларів США на строк до 25 червня 2015 року з виплатою 14.5 % річних.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань цим же договором ОСОБА_3 передано в заставу ПАТ «УкрСиббанк» належний йому автомобіль марки Skoda, модель Octavia А5, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Між тим, відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином за договором не виконував. Станом на 07 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 19 497.41 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 227 171 грн.07 коп.

10 квітня 2014 року відповідачеві було направлено вимогу про необхідність усунення порушень умов кредитного договору, яка у визначений Банком строк задоволена не була.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 497.41 доларів США, що за курсом Національного банку України на вказану дату становить 227 171 грн.07 коп.

За договором факторингу від 20 квітня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги за цим кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»( далі - Товариство).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2015 року позов Товариства задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія « Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 497.41доларів США, що еквівалентно 227 171 грн.07 коп. та судовий збір у розмірі 2271 грн.71 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу ( далі - Договір) №0, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 31 448 доларів США на строк до 25 червня 2015 року з виплатою 14.5 % річних та щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 600 доларів США. Цільове призначення кредиту - особисті потреби позичальника, а саме:придбання автомобіля ( а.с.5-13).

За умовами цього договору, зокрема розділом 2, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань, ОСОБА_3 передав в заставу ПАТ «УкрСиббанк» належний йому автомобіль марки Skoda, модель Octavia А5, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Додатковою угодою №1 до цього договору від 23 березня 2009 року, в зв'язку з досягненням домовленостей щодо відстрочення по сплаті основного боргу на три місяця, третє речення п.1.2.2 викладено в новій редакції, відповідно до якої на період відстрочення позичальник повинен сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно 25 числа, а з 25 червня 2009 року - зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 613 доларів США в день сплати ануїтетних платежів, з урахуванням умов, передбачених п.1.2.2. Договору.

Між тим, ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином. Кошти на погашення тіла кредиту надійшли до Банку в останнє у жовтні 2013 року, а на погашення процентів - у січні 2014 року ( а.с. 15-23).

У квітні 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про необхідність усунення порушень вимог кредитного договору та погашення суми заборгованості. Але вказана вимога залишена без задоволення.

Згідно з наданим до суду розрахунком, станом на 07 травня 2014 року за даним кредитним договором утворилася заборгованість, яка склала 19 497.41 доларів США, що за курсом Національного банку України на вказану дату становить 227 171 грн.07 коп., з яких 16 964.03 доларів США, за курсом НБУ становить 197 653 грн.80 коп. - кредитна заборгованість; 1593.09 доларів США, що за курсом НБУ становить 18 561 грн.64 коп. - заборгованість по процентам; 52.80 доларів США, що за курсом НБУ становить 615 грн.18 коп. - пеня за прострочення сплати процентів; 887.49 доларів США, що за курсом НБУ становить 10 340 грн.45 коп. пеня за прострочення сплати кредиту. Розрахунок пені Банком здійснено з врахуванням положень ч.1 , п.1 ч.2 ст.258 ЦК України ( із застосуванням спеціальної позовної давності - один рік).

За договором факторингу №17 від 20 квітня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем на загальну суму боргу, яка складається із суми боргу - 480 113 грн.88 коп., про що зазначено у реєстрі боржників долученого до цього договору ( а.с.133-137).

Отже, в силу ст.ст.512, 514 ЦК України до нового кредитора Товариства перейшло право вимоги первісного кредитора у даних кредитних правовідносинах.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання і у відповідності до ст.ст. 526, 589, 590, 611, 615,1054 ЦК України стягнув з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором.

За умовами договору сторонами погоджено, що Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у Банку ( п.1.5 договору ( а.с.6).

За заявою про видачу готівки №48 від 25 червня 2008 року Банком на розрахунковий рахунок відповідача НОМЕР_2 було перераховано 31448 доларів США, що еквівалентно 152 530 грн. Після чого 143 090 грн. Банком цього ж дня перераховано ТОВ «Автодрим» як оплата за договором купівлі - продажу № 158 від 25 червня 2008 року, укладеного між цим товариством та ОСОБА_3.( а.с.91-93).

За такого посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не отримував кредитні кошти ні власноруч, ні шляхом перерахування на розрахунковий рахунок є безпідставними.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Порядок нарахування та зміни розміру процентної ставки передбачено п.1.3.1. розділу 1 та розділом 5 даного кредитного договору.

Так, відповідно до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14.50% Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

За порушення позичальником кредитної дисципліни, зокрема неналежне виконання цього договору, Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення з врахуванням положень п.1.3.1 ( п. 5.2,5.3 договору).

Тобто, підписанням кредитного договору сторони погодили, що для застосування нової процентної ставки, у випадку порушення кредитної дисципліни, не вимагається підписання будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості Банк нараховував позичальникові автоматично подвійну процентну ставку за неналежне виконання умов договору, тобто за порушення кредитної дисципліни. Після погашення позичальником боргу продовжувала дію процента ставка, яка була визначена сторонами на день укладання договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зобов'язанні по кредитному договору жодних змін не відбувалось. Автоматичне підвищення процентної ставки відповідно до положень абзацу 4 п.1.3.1 у разі невиконання позичальником умов договору було передбачено кредитним договором і не потребує укладання додаткових угод.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що зміна розміру процентної ставки потребує укладання додаткових угод у кожному випадку, а він таких не підписував, не заслуговують на увагу.

Твердження апеляційної скарги про незалучення судом першої інстанції до участі в справі ТОВ «Автодрим», ПАТ «УкрСиббанк» є недоречними, оскільки вирішення даного позову не впливає на їх права та обов'язки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач із заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції не звертався, а тому відсутні правові підстави для застосуванням судом позовної давності.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі не заслуговують на увагу, оскільки суперечать як вищевказаним нормам цивільного права, так і правовій позиції Верховного Суду України, яка є обов'язковою для застосування судами, зокрема у справі №6- 239цс14 від 04 лютого 2015 року.

Крім того, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин положення п. 7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових сум.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення ( абз.2 п.14 вищевказаної Постанови).

В той же час, при ухваленні даного рішення суд на вищевказані роз'яснення уваги не звернув, в мотивувальній частині розрахунок грошової суми, яка підлягає стягненню, взагалі не навів. Проте зазначене не впливає на висновок суду про задоволення заявлених вимог і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. За такого доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: