У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити дії, за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 19 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 19 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_9, в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6, звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня та 13 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), та ОСОБА_7, ОСОБА_6 укладені кредитні договори № HETOGA00001857 та № HETOGA00001859, за якими вони отримали кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 32 890 доларів США кожний під 11,04 % річних на строк до квітня 2017 року, у забезпечення цих договорів між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договори іпотеки від 11 квітня 2007 року № HETOGA00001857 та від 13 квітня 2007 року № HETOGA00001859, за якими в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1, з посиланням на порушення відповідачем прав споживачів, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», у позові порушувалося питання про захист прав споживачів, визнання дій банку незаконними та про дострокове розірвання зазначених кредитних договорів з відповідними грошовими перерахунками здійснених за договорами платежів, розстрочкою виконання рішення суду в частині сплати залишку заборгованості, стягненням 3 % пені на користь кожного позивача від вартості кредиту за неналежне надання банківських послуг та виключення з державного реєстру іпотек записів про реєстрацію зазначених договорів іпотеки.

У березні 2014 року позовні вимоги було змінено, з посиланням на те, що підписи у наведених кредитних договорах за висновком проведеної у справі експертизи виконані відповідно не ОСОБА_7 та ОСОБА_6, порушувалося питання про визнання кредитних договорів недійсними та про зобов'язання відповідача виключити з державного реєстру іпотек запис від 11 квітня 2007 року № 2191 про державну реєстрацію договору іпотеки, а також виключити квартиру з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

20 липня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, посилаючись на те, що на підставі кредитного договору від 11 квітня 2007 року № HETOGA00001857 відповідач ОСОБА_7 отримала від позивача кредит у сумі 32 890 доларів США на строк до 11 квітня 2017 року, цього ж дня в забезпечення договору його сторони уклали договір іпотеки квартири, у зв'язку з порушенням позичальником умов договору банк просив про звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості.

Під час розгляду справи банком змінено вимоги позову, посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору, тому банк просив стягнути з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором в розмірі 66 038,47 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 27 469,24 доларів США, заборгованості зі сплати процентів - 17 758,94 доларів США, заборгованості зі сплати комісії - 2 820 доларів США, пені - 17 990,29 доларів США та судові витрати.

20 липня 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» подано позов до ОСОБА_7, ОСОБА_6, в якому банк посилався на те, що між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір від 12 квітня 2007 року № HETOGA00001859, за яким останній отримав кредит у сумі 32 890 доларів США під 11,04 % річних на строк до 13 квітня 2017 року, у забезпечення договору цього ж дня між банком та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки вказаної квартири, посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору, просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 69 151,54 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 27 591,93 доларів США, заборгованості зі сплати процентів - 18 514,94 доларів США, заборгованості зі сплати комісії - 2 880 доларів США, пені - 20 165,07 доларів США.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 12 червня 2013 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 19 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частковою.

Визнано недійсним кредитний договір № HETOGA00001857, укладений 11 квітня 2007 року між ОСОБА_7 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Визнано недійсним кредитний договір № HETOGA00001859, укладений 13 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 881 грн 28 коп. понесених витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 881 грн 28 коп. понесених витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

У задоволенні іншої частини позовних вимог та позовів ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19 вересня 2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 19 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитних договорів недійсними та позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка складаєтьсь із заборгованості за кредитом - 27 469,24 доларів США, що становить 368 775 грн 20 коп., заборгованості за відсотками - 17 758,94 доларів США, що становить 238 414 грн 19 коп., заборгованості з комісії - 2 820 доларів США, що становить 37 858 грн 57 коп., пені - 241 520 грн 07 коп., всього 48 048,18 доларів США, що становить 645 048 грн, та 238 414 грн 19 коп., разом сума стягнення в гривнях складає 886 368 грн 07 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2 747 грн.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 11 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № HETOGA00001857, за яким останній надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у сумі 32 890 доларів США під 11,04 % річних на строк до 11 квітня 2017 року, у забезпечення виконання кредитного договору сторонами цього ж дня укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

12 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № HETOGA00001859, за яким останньому надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у сумі 32 890 доларів США під 11,04 % річних на строк до 13 квітня 2017 року, у забезпечення виконання договору цього ж дня між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_7 станом на 15 квітня 2013 року становить 66 038,47 доларів США з відповідними складовими, нею не належно виконувалися умови кредитного договору до травня 2009 року, при цьому тільки тіло кредиту було повернуто 3 068,49 доларів США, сплачувалися також інші передбачені договором платежі.

Відповідно до розрахунку за кредитним договором від 12 квітня 2007 року № HETOGA00001859 заборгованість ОСОБА_6 станом на 30 травня 2013 року становить 69 151,54 доларів США з відповідними складовими, умови кредитного договору ним виконувалися до травня 2009 року, тіло кредиту ним було повернуто 2 915,07 доларів США, сплачувалися також інші передбачені договором платежі (а. с. 16-191, т. 2).

Про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання умов кредитного договору іпотекодавець попереджений 25 червня 2011 року, 15 січня 2013 року, повідомлення щодо збільшення відсоткової ставки за кредитними договорами від 12 квітня 2007 року № HETOGA00001859, від 11 квітня 2007 року № HETOGA00001857 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 попереджалися 03 жовтня 2008 року, 18 листопада 2008 року (а. с. 137-140, т. 1, а. с. 1, 8-9, т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що кредитні договори на підставі якого банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки визнаються судом недійсними, тому вважав відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який поширює свою дію на спірні правовідносини сторін.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (далі по тексту - Закону № 1304-VII), згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

У частині першій статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

З вищевикладених вимог закону вбачається, що апеляційний суд дійсно мав право на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якщо були б підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у такому разі при ухваленні власного судового рішення, апеляційний суд застосовує закон, який є чинним на час ухвалення такого рішення.

Разом з тим, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України підстав, передбачених нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не зазначив, оцінку доводам апеляційної скарги не надав.

Норми Закону № 1304-VII, який набрав чинності 07 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції, з огляду на вищезазначене, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення місцевий суд і не міг його застосувати, так як його не існувало, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду з огляду на те законодавство, яке існувало на час його ухвалення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15).

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині правильність рішення суду апеляційної інстанції не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 19 вересня 2014 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник