Номер провадження: 22-ц/785/6742/15
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А.,Процик М.В.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 червня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за Кредитним договором № 010/2-0-1/08-67 від 22.02.2008 р. (далі - Кредитний договір) на загальну суму - 211 892,30 доларів США, яка складається з: - заборгованість по донарахованим відсоткам - 98 352,61 долар США.; - заборгованість за донарахованою пенею - 113 540,32 долара США.

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за умовами кредитного договору відповідачка отримала у Банку кредит в сумі - 400 000 доларів США, строком - до 20.02.2015 р., зі сплатою - 13,5 % річних за користування грошима.

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконує. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.12.2011 р. з відповідачки стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 10.10.2011 р.: - кредит - 246 675,63 долара США; - відсотки - 104 391,69 доларів США; - пеня - 17 967,02 долара США.

Після ухвалення рішення кредит не повернуто. Станом на 23.09.2014 р. заборгованість по сплаті процентів та пені збільшилася на вищевказану суму.

Вимоги Банку про повернення кредиту відповідачка не виконує, протягом тривалого часу не виконує попереднє рішення суду. Заборгованість не погашена. Вказана заборгованість підлягає стягненню у доларах США, оскільки в цій валюті надавався кредит.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити його за вказаних у ньому підстав.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.06.2015 р. позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Банку всього - 141 143,53 долара США, а саме: 1) - заборгованість по відсоткам у сумі - 98 352,61 долар США; 2) - заборгованість по пені в сумі - 42 790,32 долара США.

ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову Банку.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Банк письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. В судовому засіданні його представник - Байрамов О.В. вважав необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилався на те, що рішення є законним та обґрунтованим, оскільки відповідачка заборгованість по кредиту, яка стягнута попереднім рішенням суду, не погасила.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Банку є обґрунтованими (а. с. 121 - 122).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 212, 213 ЦПК України) права, що є підставою для скасування рішення.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 порушила умови укладеного 22.02.2008 р. з Банком кредитного договору № 010/2-0-1/08-067 (а. с. 39 - 43), за яким отримала кредит у сумі - 400 000 доларів США, строком - до 20.02.2015 р., зі сплатою - 13,5 % річних за користування грошима, з повернення кредиту, сплаті відсотків за користування грошима.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26.02.2008 р. між Банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки (а. с. 167-175). Предметом іпотеки є - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою - АДРЕСА_1, загальною площею - 593,7 кв. м., житловою площею - 122,9 кв. м., та земельна ділянка, площею - 0, 100 га., за адресою - АДРЕСА_1 (далі разом - Предмет іпотеки).

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.12.2011 р. (а. с. 46 - 47) з відповідачки стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 10.10.2011 р. на загальну суму - 2 942 263,87 грн., з яких: - кредит - 246 675,63 долара США, що еквівалентно - 1 966 670,80 грн.; - відсотки - 104 391,69 доларів США, що еквівалентно - 832 347,41 грн.; - пеня - 17 967,02 долара США, що еквівалентно - 143 245,66 грн.. Заборгованість за кредитом погашена не була.

Відповідно до оглянутої апеляційним судом справи № 509/4648/14-ц, у зв'язку з непогашенням кредитної заборгованості за рішенням суду, 15.10.2014 р., через п'ятнадцять днів після звернення із позовом по даній справі, Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 23.09.2014 р. у загальному розмірі - 580 935,27 доларів США, з яких: - кредит - 246 675,63 долара США; - відсотки - 202 752,30 доларів США; - пеня - 131 507,34 долара США (а. с. 162-166).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2015 р. (а. с. 176-180) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Банком за кредитним договором станом на 23.09.2014 р. у загальному розмірі - 580 935,27 доларів США, з яких: - кредит - 246 675,63 долара США; - відсотки - 202 752,30 доларів США; - пеня - 131 507,34 долара США, звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, шляхом його продажу згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку» з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Між сторонами по справі склалися кредитні правовідносини, правовідносини із забезпечення виконання зобов'язання, а саме - відповідальності іпотекодавця - позичальника, за невиконання умов кредитного та іпотечного договорів з повернення кредиту.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Верховний Суд України в узагальненнях «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна», Розділ 7 «Звернення стягнення на предмет іпотеки», вказує: «…З проведеного аналізу вбачається, що суди припускаються помилок під час вирішення справ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором.

Згідно роз'ясненням Верховного Суду України (узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), (далі - узагальнення), вирішуючи питання одночасного задоволення вказаних позовних вимог, правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на суму заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості має бути наведений у мотивувальній частині рішення.

Аналогічне роз'яснення міститься в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5. Водночас відповідно до абзацу 2 цього пункту винятком, коли суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму за основним зобов'язанням, є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону № 898-ІV (або ст. 589 ЦК щодо заставодавця). Це положення узгоджується з п. 9 зазначеної постанови, відповідно до якого передбачене одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником…

Положення ч. 1 ст. 11 Закону № 898-ІV, яким встановлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов'язанням…»

Таким чином, встановлено, що Банк одночасно звернувся до суду з окремим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та окремим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на один і той самий час, а саме - на 23.09.2014 р.. Попереднім рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2015 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 23.09.2014 р.. За таких обставин помилковим є висновок суду про стягнення заборгованості з іпотекодавця - боржника за кредитним договором станом на 23.09.2014 р..

Банк не позбавлений можливості стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника, якщо вартість реалізованого іпотечного майна буде меншою від заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23.09.2014 р. відсутні. Право Банку на стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23.09.2014 р. не підлягає захисту. У задоволенні позову Банку необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки є попереднє рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

Доводи апелянта щодо необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів для встановлення правильності нарахування процентів та пені, неналежності та недопустимості розрахунку боргу як доказу є неспроможними.

Ураховуючи, що порушення вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи щодо задоволення позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову Банку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 червня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

М. В. Процик