Справа № 463/182/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/93/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_2-

ОСОБА_3, представника ПП

"Торгова компанія"-Данилевич Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ПП "Торгова компанія", Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Волинської Людмили Василівни, ліквідатора, арбітражного керуючого Бахтина Віталія Віталійовича про встановлення фактів та визнання договору купівлі-продажу приміщення квартири недійсним та витребування майна з чужого володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02 квітня 2014 року задоволенні позову ОСОБА_5 до ПП "Торгова компанія", Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Волинської Людмили Василівни, ліквідатора, арбітражного керуючого Бахтина Віталія Віталійовича про встановлення фактів та визнання договору купівлі-продажу приміщення квартири недійсним та витребування майна з чужого володіння відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що вона не підписувала жодних зобов'язань по кредитних договорах, які укладались її колишнім чоловіком ОСОБА_2 та різними банками, будучи співвласником майна, що є предметом спору та вважає, що в процедурі банкрутства вчасно не виявивши та не виділивши її частку у майні в натурі, з грубим порушенням законодавства України її незаконно було позбавлено права спільної сумісної власності у майні подружжя, зокрема, у набутій за час шлюбу квартирі АДРЕСА_1. Крім того, ні ліквідатор, ні нотаріус не виконали належним чином свої повноваження і вчасно не виявили її права на спільну сумісну власність, а тому всі фінансові особисті зобов'язання банкрута перед кредиторами було задоволено в тому числі й за рахунок її майна, що в процедурі банкрутства є неприпустимим. Тобто, борги банкрута, ОСОБА_2, були погашені за рахунок продажу її часток у спільній сумісній власності, набутій подружжям за час шлюбу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, пояснення представників відповідачів на заперечення доводів апеляційної скарги позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та суті пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в період з 21 лютого 1998 року по 05 вересня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05 вересня 2008 року, актовий запис №391 (т.1, а.с.7 - 8).

Згідно листа ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 21.05.2012 р. (т.1,а.с. 46) у період з 29 листопада 2005 року по 13 вересня 2010 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на приміщення квартири АДРЕСА_1

У відповідності до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи наведене, вищевказана квартира була об'єктом спільної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Дана обставина не заперечується учасниками даного цивільного процесу.

Згідно з копєю рішення Львівської міської ради № 259 від 04 квітня 2003 року "Про надання дозволу громадянам на використання квартир як нежитлових" (т.1,а.с.92 - 93) квартиру АДРЕСА_1 дозволено використовувати як нежитлову. Доказів того, що дана квартира є житловим приміщенням сторонами не представлено.

Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В. 13 вересня 2010 року, реєстровий №1508 (т.1,а.с.4-5,6) ОСОБА_2, в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бахтина В.В. продав, а ПП "Торгова компанія" купило квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з договору іпотеки від 15 квітня 2008 року №SMERS00915/2 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. (т.2, а.с.35-40) та договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 15 квітня 2008 року №SMERS00915/2 (т.2, а.с.41-42), вбачається, що ОСОБА_2 було передано в іпотеку ЗАТ "Альфа Банк" вказану спірну квартиру в забезпечення виконання зобов'язань згідно рамкової угоди № SMERS00915 від 15 квітня 2008 року (т.2,а.с. 34).

З заяви ОСОБА_5 від 15 квітня 2008 року посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. вбачається, що позивачка дає свою згоду на іпотеку та підписання її чоловіком ОСОБА_2 кредитного договору та договору іпотеки (можливих змін до цих договорів), де предметом іпотеки є, зокрема, квартира АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 33).

Своїх зобов'язань щодо повернення коштів отриманих за кредитними договорами ОСОБА_2 не виконав. Постановою Господарського суду Львівської області від 24 грудня 2009 року у справі №33139 фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у даній справі призначено арбітражного керуючого Бахтина Віталія Віталійовича (т.2,а.с.145-148).

В межах провадження у справі про банкрутство ПАТ "Альфа-Банк" звернулось (т.2, а.с.43-49) з вимогами щодо стягнення забезпечених іпотекою коштів. Як вбачається із ухвали Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року (т.2, а.с. 69-77), яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 червня 2011 року (т.2,а.с.78-87) та постановою Вищого господарського суду України від 07 грудня 2011 року (т.2, а.с. 88-91) вимоги ПАТ "Альфа-Банк" на суму 24 513 644,50 грн. включено до реєстру вимог кредиторів.

Вказаною ухвалою Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП ОСОБА_2, провадження у справі про банкрутство припинено. Спірне майно, як таке, що обтяжено іпотекою, було включено у ліквідаційну масу у справі №33/139 про банкрутство ФОП ОСОБА_2. Дане майно було реалізовано ліквідатором, грошові кошти від його реалізації були розділені між кредиторами ФОП ОСОБА_2 згідно черговості встановленої ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Зокрема, й на погашення вимог ПАТ "Альфа-Банк", що забезпечені іпотекою спірного майна (т.1, а.с.4-5).

Оскільки, умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до положень ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"(компетенція ліквідатора) та положень ст. 26 цього ж закону (ліквідаційна маса) формувати ліквідаційну масу повноважний виключно ліквідатор. Враховуючи повноваження господарського суду під час здійснення провадження у справі про банкрутство, згідно положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ГПК України, рішення ліквідатора приймається судом до уваги та розглядається з урахуванням його відповідності положенням закону.

Відповідно до частини 8 статті 47, статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", майно громадянина підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України може бути звернено стягнення, може бути виключено зі складу ліквідаційної маси за клопотанням учасників процесу. Перелік майна громадянина-підприємця, яке виключається із складу ліквідаційної маси, затверджується господарським судом, про що виноситься ухвала.

У відповідності до ч.4 ст.25 Закону, дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси.

Таким чином, спори щодо правомірності формування ліквідаційної маси повинні вирішуватися господарським судом та в межах розгляду справи про банкрутство.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_5 приймала участь у справі про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом у якості кредитора з грошовими вимогами щодо стягнення аліментів на загальну сумі 660 000 гривень. З ухвали Господарського суду Львівської області від 10 березня 2011 року (т.2.а.с.97-101) вбачається, що вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення аліментів були у повному обсязі задоволені за рахунок коштів отриманих від реалізації ліквідаційної маси. У той же час, доказів винесення господарським судом ухвали про виключення спірного майна із ліквідаційної маси позивачка не надала.

Згідно ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до частини другої статті 213 Господарського кодексу України, до складу ліквідаційної маси включаються також майнові активи осіб, які відповідають за зобов'язаннями неплатоспроможного боржника відповідно до закону або установчих документів боржника.

Відповідно до частин 7 статті 47 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до складу ліквідаційної маси не включається лише майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Щодо необхідності згоди апелянта на відчуження спірного майна суд вірно зазначив, що у відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Після визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає особливий порядок задоволення майнових вимог до боржника, який не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку.

Таким чином задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою (іпотекою), має здійснюватись за правилами, встановленими Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах. Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем. Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника.

З урахуванням приписів ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця задовольняються у третю чергу, тобто першочергово щодо задоволенням інших вимог кредиторів, які задовольняються у п'яту чергу.

Норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачають необхідності отримання згоди боржника чи іншого іпотекодавця на відчуження предмета іпотеки, який включено до ліквідаційної маси.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про безпідставність покликань позивачки на необхідність отримання її згоди на відчуження ліквідатором у процедурі ліквідації майна, включеного до ліквідаційної маси.

Оскільки судом встановлена правомірність відчуження спірного майна згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 13 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В., реєстровий №1508, відтак, вимога про визнання такого договору недійсним до задоволення не підлягає.

Також, суд першої інстанції вірно вказав, що місцевий суд загальної юрисдикції позбавлений можливості перевіряти правомірність дій ліквідатора, правильність таких дій визнана господарським судом у відповідних рішеннях, переглядати які суд загальної юрисдикції також не може та зазначив, що реституція та витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) згідно приписів ст.ст. 216, 387 ЦК України є різними способами захисту права власності. Такі способи не можуть бути застосовані одночасно.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірне майно було реалізовано у відповідності до норм законів "Про іпотеку", "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та рішень господарських судів, які набрали законної сили.

При вищенаведених обставинах у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання недійсним договору купівлі - продажу спірного майна та витребування його у відповідача по справі.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.