АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2637/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2010/2-440/11 Калмикова Л.К.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Генеральної Прокуратури України на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державного казначейства України, третя особа: Генеральна прокуратура України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури і суду, керівництвом слідчого відділу Харківського міського Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, працівниками внутрішньої безпеки головного управління внутрішніх справ України Харківської області, -

ВСТАНОВИЛА :

13 серпня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахування уточнень позовних вимог 14.12.2011 року, просив стягнути з держави Україна в особі Державного казначейства в рахунок відшкодування завданої йому незаконними діями досудового слідства, прокуратури і суду моральної шкоди , розмір якої визначав у 24 157 468,00 грн.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що він проходив службу на посаді заступника начальника слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, однак з квітня 2000 року стосовно нього з боку працівників внутрішньої безпеки УМВС України в Харківській області почали вчинятись протиправні дії, які полягали у вимаганні грошей та безпідставних звинуваченнях. Позивач зазначає, що на його скарги до керівництва, відповідей він не отримував, натомість йому почали чинити різноманітні перешкоди у роботі, вимагаючи звільнити, що він і вимушений був зробити наприкінці 2000 року. Згодом працівниками прокуратури було порушено стосовно нього кримінальні справи, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та з 2000 року і до червня 2009 року його було піддано безпідставному кримінальному та судовому переслідуванню .

Як на підставу наявності моральної шкоди позивач зазначає , на переслідування з боку служби Внутрішньої безпеки та СВ ХМУ УМВС України в Харківській області та спонуканні до написання рапорту на звільнення. Безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності на обрання у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд . Позивач також вказує, що про вчинення проти нього вказаних дій було відомо членам його сім»ї, колегам по роботі та сусідам, що погіршило його стосунки з оточуючими, унеможливлювало його проживання в своїй квартирі, спричиняло моральні страждання , переживання та дискомфорт, внаслідок чого погіршився стан його здоров»я, а Банки відмовились видавати кредит його сім»ї, що також негативно позначилось на його моральному та фізичному стані, погіршувала стан його здоров»я.

Розмір моральної шкоди , посилаючись на відсутність чіткої законодавчої позиції про те, як вираховується такий розмір моральної шкоди, визначає таблицею, яку розробив вчений А.М. Ерделейський.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року позовні вимоги позивача задоволені частково .Суд стягнув з Державного бюджету України через Управління з обслуговування кошторисів бюджетних установ Державного казначейства України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 500000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить скасувати вказане рішення суду та замінити Державне казначейство України та Державну казначейську службу України.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам , порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та зазначає на недоведеність позивачем зазначених позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник Генеральної прокуратури України просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що при визначення розміру моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн., суд першої інстанції не навів мотивів та критеріїв визначення такого розміру та зазначає ,що на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода з розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року вказані апеляційні скарги задоволені частково рішення суду першої інстанції від 14 липня 2014 року змінено та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання кошти з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 500 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 лютого 2015 року касаційні скарги Державної казначейської служби України та Генеральної прокуратури України задоволені частково вказане рішення апеляційного суду скасовано та справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як на підставу скасування зазначеного рішення суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, з посиланням на вимоги ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання ,досудового слідства прокуратури і суду» п.9 та абз. 2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» , суд касаційної інстанції зазначив на те, що при визначенні розміру відшкодування позивачу моральної шкоди апеляційний суд повинен був визначити її розмір згідно вимог ч.3 ст. 13 зазначеного Закону України та при визначенні розміру такої шкоди в сумі 500 000,00 грн. судом апеляційної інстанції не наведено мотивів визначення такого розміру. Крім того зазначив, що при зміні рішення суду першої інстанції ,апеляційних суд не звернув уваги та те, що вказане рішення суду першої інстанції за своєю структурою, викладом, змістом взагалі не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та представника третьої особи - Генеральної прокуратури України, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, з таких підстав.

Згідно до вимог ст. 215 ЦПК України, рішення суду складається з : 1) вступної частини із зазначенням часу та місця його ухвалення; найменування суду, що ухвалив рішення; прізвищ та ініціалів судді ( суддів -при колегіальному розгляду ); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен ( найменувань) сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; предмета позовних вимог; 2)описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів,досліджених судом; 3) мотивувальної частини із зазначенням : встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені , не визначені або ос порені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви , статті, її абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог ; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Задовольняючи частково вказані позовні вимоги позивача та стягуючи з Державного бюджету України через Управління з обслуговування кошторисів бюджетних установ Державного казначейства України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 500 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем своїх вимог щодо спричинення йому моральної шкоди в зазначеному розміру, при цьому не обґрунтував визначення саме такого розміру моральної шкоди.

Вказане рішення суду першої інстанції за своєю структурою, викладом, змістом також не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК , що також було підставою для скасування судом касаційної інстанції рішення суду апеляційної інстанції від 30 вересня 2014 року.

Згідно до вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм ст. 215 ЦПК України , у відповідності до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для його скасування, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача , виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи у відношення позивача було порушено три кримінальні справи , а саме : 10.11.2000 року за ст. 165 ч.2 КК України , 04.01.2001 року за ст.. 172 ч.1 КК України та 31.03.2001 року за ст. 167 ч.1 і 30.04.2001 року прокурором Ленінського району м.Харкова було затверджений обвинувальний висновком по обвинуваченню позивача в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 165, ч.1 ст. 172 та ч.1 ст. 167 КК України ( в редакції КК України 1960 р) та 26.12.2000 року у відношенні позивача була обрана міра запобіжного заходу у вигляді підпису про невиїзд з постійного місця проживання, що підтверджується копією обвинувального висновку ( т.1 а.с. 27-28).

Матеріали справи також свідчать про те, що позивача було засуджено за скоєння вказаних злочинів згідно до вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2004 року, який ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2005 року було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд (т.1 а.с.31-34, 37-38) та вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2007 року, який ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2007 року було скасовано та подальше провадження у справі закрито ( т.1 а.с.40-46).

Ухвалою Верховного суду України від 16 грудня 2008 року вказана ухвала апеляційного суду була скасована а справа повернута до суду апеляційної інстанції на новий розгляд ( т.1 а.с.49-50).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2009 року , залишеної без змін ухвалою Верховного Суду України від 23 березня 2010 року, вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2007 року було скасовано та провадження у справі закрито у зв»язку з відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину ( т.1 а.с.51-55).

Таким чином , зазначені матеріали справи свідчать про те, що під слідством та судом позивач знаходився з 10 листопада 2000 по 12 червня 2009 року тобто 8 років 7 місяців та 02 дні, а також про те, що протягом 8 років 5 місяців та 16 днів у відношенні позивача діяв запобіжний захід у вигляді підпису про невиїзд з постійного місця проживання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно до частин 1 , 2 та 7 ст. 1176 ЦК України, шкода,завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду , виникає у випадках , передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями. Діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду встановлюється законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

В ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі , коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушень його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психологічного впливу,що призвело до погіршення або реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.3 ст. 13 зазначеного Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

У пункті 9 та абз. 2 пункту 14 роз»ясень, які містяться постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Сам факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності за скоєння зазначених злочинів , вже спричинив йому значну психологічну травму, внаслідок чого погіршився стан його здоров»я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 4115, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи з 09 серпня 2012 року по 08 вересня 2012 року на підставу ухвали Дергачівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2012 року та саме в період досудового слідства та суду позивач звернувся за медичною допомогою у зв»язку з серцевими захворюваннями та такі захворювання у нього загострились 16 червня 2007 року ( т.2 а.с.253-258).

У зв»язку з обранням у відношенні позивача запобіжного заходу у вигляді підпису про невиїзд з постійного місця проживання, протягом більш ніж восьми років він був позбавлений права на вільне пересування , що обмежило його гарантоване Конституцією України право щодо вільного пересування на території України, вибору місці проживання, права на вільне залишення території України, місця та виду роботи та призвело до втрати позивачем звичайного способу життя та вимагало від нього додаткових зусиль для організації подальшого його життя та що також спричиняло йому моральні страждання та переживання.

Вказані обставини, а також намагання позивача протягом більш ніж восьми років доказувати свою невинуватість в скоєнні вказаних злочинів, про що свідчать наявні у матеріалах справи його численні скарги, заяви та звернення , призвели до втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків та також вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на вказані обставини справи та вимоги наведених норм матеріального права судова колегія приходить до висновку про наявность спричинення позивачу моральної шкоди та безпідставності доводів, викладених представникам Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі щодо недоведеності позивачем позовних вимог про наявність спричиненої йому моральної (немайнової) шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судова колегія виходить із вимог вказаних вище норм матеріального права щодо того, що такий розмір не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством та судом ( тобто не може бути меншим ніж 125 535, 20 грн. (1218 грн. мінімальна заробітна плата х 103 міс. 2 дні), а також виходить із зазначених вище обставин справи, тривалості моральних та душевних страждань позивача, засад розумності та справедливості та визначає розмір такої шкоди в сумі 200 000 00 грн., яка підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

За таких обставин судова колегія відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Генеральної Прокуратури України задовольнити частково.

Скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1, 200 000,00 грн. ( двісті тисяч ) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :