У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 13 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 13 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 04 березня 2002, з тих підстав, що цей договір було укладено під впливом обману, відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що суд не дав належної правової оцінки тому факту, що будучи інвалідом першої групи, маючи у власності єдине житло, він не мав наміру відчужувати його шляхом дарування, а мав намір залишити його сину лише у разі догляду за ним до смерті, тобто дійсні наміри були на укладення іншого правочину, ніж того, що надали йому для підпису.

Також зазначає, що із тексту договору дарування від 04.03.2002 року вбачається, що цей договір не передбачає передачі квартири сину, його виселення із квартири та зняття із реєстрації у ній, тобто із збереженням усіх його прав на дану квартиру за життя.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1898/2015 Головуючий у 1 інстанції : Рогозін С.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Крім того, нотаріус приїхала до нього разом із колишньою дружиною із готовим надрукованим текстом договору, хоча попередньо не зясовувала у нього який саме договір він бажає укласти. Текст договору був надрукований дрібним шрифтом, який він не міг прочитати через поганий зір, даний текст йому не було зачитано і відсутні його застереження, що цей текст записаний із його слів. Тому він повірив колишній дружині, що це є текст договору довічного утримання і підписав його. Після цього усі документи на квартиру забрала колишня дружина і який саме договір підписав він зміг дізнатися лише в листопаді 2013 року за сприяння соціальних працівників громадської організації „Моя надія, які його доглядали.

Також вказує, що судом була призначена судово-психологічна експертиза, а фактично проведена судово-психіатрична, які є різними видами судових експертиз. Тому вважає висновки суду зроблені на підставі висновку психіатричної, а не психологічної експертизи, є припущеннями суду.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 04 березня 2002 було укладено із дотриманням норм чинного законодавства і останній не довів належними доказами ту обставину, що цей договір ним був укладений під впливом обману.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Твердження ОСОБА_3 про те, що відповідач ОСОБА_1, скориставшись його хворобливим станом, схилила його до підписання договору дарування шляхом обману, так як він вважав, що підписує договір довічного утримання, на увагу не заслуговують, оскільки суперечать фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Із змісту рішення Рівненського міського суду від 28 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, яке набрало законної сили, вбачається, що в ході розгляду даної цивільної справи позивач ОСОБА_3 сам підтвердив ту обставину, що вищевказану квартиру він відчужив на користь свого сина, сподіваючись на те, що той буде йому допомагати, але оскільки цього не сталось, тому він звернувся до суду із позовом про стягнення із сина аліментів.

Аналізуючи зміст вказаного рішення, колегія суддів також вважає, що у тому разі, якщо позивач вважав, що він уклав договір довічного утримання, а не договір дарування, то він мав би звертатись до свого сина не з позовом про стягнення аліментів, а з позовом щодо неналежного виконання останнім своїх зобовязань за договором довічного утримання.

Тому дана обставина також спростовує твердження позивача про те, що на момент укладення договору дарування він не усвідомлював того, який саме правочин він укладає та його наслідки.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Фактично обставини справи свідчать про те, що звернення позивача до суду із даним позовом в першу чергу обумовлено тим, що після укладення договору дарування стосунки між сторонами у даній цивільній справі погіршились, а не тому, що цей договір було укладено всупереч дійсної волі ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Рівненського міського суду від 13 серпня 2015 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : З.М. Максимчук

ОСОБА_5