Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Волошиної В.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Коломоєць Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 4 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ДЗ «Промислова академія» про визнання недійсним та скасування наказу про утримання коштів і заборгованості та визнання недійсним та скасування наказу про звільнення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Промислової академії, в якому просив визнати наказ Промислової академії від 12 вересня 2013 року № 22-КЗ «Про звільнення ОСОБА_3.» незаконним та скасувати його; визнати наказ Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 15 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_3.» незаконним та скасувати його.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 11 квітня 2011 року по 12 вересня 2013 року. З 24 лютого 2012 року по 12 вересня 2013 року обіймав посаду начальника господарського відділу. Наказом Промислової академії від 12 вересня 2013 року № 22-КЗ «Про звільнення ОСОБА_3.» було звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Наказом Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 15 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_3.» було вирахувано (відшкодовано) із заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 зайво нараховані 0,5 окладу посади начальника охорони в розмірі 2 889,33 грн., вирахувано із заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 суму недоотриманих коштів за проживання в кімнаті №231 за період з 11 квітня 2011 року по 1 березня 2013 року у розмірі 56 583,70 грн. Зазначені накази вважає незаконними та такими, що порушують його права передбачені ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 109,110 ЦПК України, ст.ст. 223 КЗпП України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати протиправними і скасувати накази відповідача від 15 жовтня 2015 року №15 про списання коштів з нарахованої але невиплаченої йому заробітної плати та наказ від 12 вересня 2013 року про звільнення з роботи, а також поновити його на роботі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, вважає, що судом не повно були з'ясовані обставини, що мають значення для її вирішення, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ДЗ «Промислова академія» проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності факту відсутності позивача на роботі більше трьох годин без поважних причин протягом робочого дня 12 вересня 2013 року і законності його звільнення з посади начальника господарського відділу на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Крім того, відмовляючи у визнанні незаконним та скасуванні наказу від 15 жовтня 2013 року № 15 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_3.» суд першої інстанції виходив з того, що вирахування із заробітної плати здійснені у відповідності до компетенції центрального органу виконавчої влади, до сфери управління якого віднесено Промислову академію та у спосіб визначений законом.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Установлено, що наказом ДП «Промислова академія» № 37-КП від 9 вересня 2011 року ОСОБА_3 звільнено з посади начальника охорони з 12 вересня 2011 року у зв'язку із переведенням на посаду ведучого наукового співробітника (а.с.73).

Наказом ДП «Промислова академія» № 6 від 24 лютого 2012 року ОСОБА_3 звільнено з посади ведучого наукового співробітника з 27 лютого 2012 року у зв'язку з переведенням на посаду начальника господарського відділу (а.с.8).

Згідно з наказом № 22-КЗ від 12 вересня 2013 року ОСОБА_3 звільнено з посади начальника господарського відділу на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю на робочому місця більше трьох годин без поважних причин 12 вересня 2013 року. Підставою для видачі такого наказу став акт № 3 від 12 вересня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що з 10 години до 15 години 12 вересня 2013 року ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці (а.с.44,45,46).

Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України прогулом, у разі вчинення якого може бути розірваний трудовий договір, є відсутність на роботі більше трьох годин протягом дня без поважних причин. Оскільки законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, у справах про звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП суд повинен вирішувати питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи подані сторонами докази.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_3 посилався на те, що 12 вересня 2013 року приблизно о 16 годині у нього стався конфлікт з в.о. ректора ОСОБА_5,останній став вимагати його звільнення та передачі всіх справ. Внаслідок цього конфлікту у нього різко погіршився стан здоров'я і близько 18 год. він був доставлений до лікарні швидкої допомоги.

Проте зазначені обставини не дають підстав вважати, що в період часу з 10 до 15 години 12 вересня 2013 року ОСОБА_3 був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки до лікарні позивач був доставлений о 18 год.50 хв (а.с.203-204), виклик швидкої допомоги відбувся о 18 год.03 хв. (а.с.205).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, зводяться лише до іншої оцінки встановлених судом правовідносин, а оскаржуване рішення в частині відмови у визнанні наказу про звільнення незаконним ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то передбачені ст.309 ЦПК України підстави для його скасування відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання незаконним наказу від 15 жовтня 2013 року № 15 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_3.», виходячи з наступного.

Як уже зазначалося раніше ОСОБА_3. був звільнений з роботи 12 вересня 2013 року. Отже, трудовий договір з ОСОБА_3 був припинений (ст.36 КЗпП України).

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Проте, наказом ДП «Промислова академія» № 15 від 15 жовтня 2013 року із заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 було вирахувано (відшкодовано) зайво нараховані 0,5 окладу посади начальника охорони в розмірі 2889,33 грн. та вирахувано суму недоотриманих кошів за проживання в кім.231 за період з 11 квітня 2011 року по 1 березня 2013 року у розмірі 56583 грн.70 коп. (а.с.9).

Видання наказу щодо працівника, з яким припинено трудовий договір, не передбачено чинним законодавством та суперечить положенням ст.ст. 21, 36, 47 КЗпП України.

Спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо) вирішується в іншому, встановленому для цього, порядку (роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені у п.20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу № 15 від 15 жовтня 2013 року як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання наказу незаконним.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

РішенняСолом'янського районного суду м.Києва від 4 червня 2015 року - у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу № 15 від 15 жовтня 2013 року скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати незаконним наказ Державного підприємства «Промислова академія» № 15 від 15 жовтня 2013 року «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_3 по заробітній платі».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: