УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: комунальне підприємство «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 303», Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про зміну правовідношення про визначення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, за участю ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: комунальне підприємство «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 303», Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив визначити порядок користування житловим приміщенням та змінити договір найму квартири АДРЕСА_1, яка була надана ОСОБА_4 на підставі ордера від 13 листопада 1970 pоку № В148151, виділивши ОСОБА_3 у користування ізольовану кімнату житловою площею 10,8 кв. м, ОСОБА_4 - площею 11,3 кв. м, ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - площею 20,9 кв. м, та залишити в загальному користуванні приміщення загального користування (кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор та інші підсобні приміщення).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року позов задоволено.

Змінено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 у користування ізольовану кімнату площею 10,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_4 у користування ізольовану кімнату площею 11,3 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користування ізольовану кімнату площею 20,9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Місця загального користування залишено в спільному користуванні.

Зобов'язано укласти з ОСОБА_3 окремий договір найму ізольованої кімнати площею 10,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму ізольованої кімнати площею 11,3 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано укласти з ОСОБА_5 окремий договір найму ізольованої кімнати площею 20,9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була надана на підставі ордера від 13 листопада 1970 року № В148151 ОСОБА_4 на сім'ю у складі із чотирьох осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_8 (дружина ОСОБА_4), ОСОБА_4 (син ОСОБА_4).

Квартира не приватизована. У квартирі зареєстровані чотири особи: позивач ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_4 (дід позивача, який є власником особового рахунку), ОСОБА_5 (батько позивача), малолітня ОСОБА_6 (сестра позивача від другого шлюбу його батька ОСОБА_5).

Відповідно до копії викопіровки поверхового плану спірна квартира загальною площею 63,7 кв. м, житловою площею 43 кв. м складається із трьох жилих кімнат: площею 10,8 кв. м, 11,3 кв. м, 20,9 кв. м, кухні площею 6,9 кв. м, ванної кімнати площею 2,1 кв. м, вбиральні площею 1,2 кв. м, коридора площею 8,4 кв. м, кладової площею 2,1 кв. м, квартира обладнана балконом площею 0,8 кв. м.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, керувався п. 16 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 pоку № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. ст. 104, 63, 47 ЖК України та вважав, що виходячи з частки житлової площі, яка припадає на кожного в спірний квартирі, а саме: 43 : 4 = 10,75 кв. м, суд передчасно дійшов висновку про те, що надання в користування позивачу кімнати площею 10,8 кв. м, ОСОБА_4 - 11,3 кв. м, ОСОБА_5 та його малолітній доньці - 20,9 кв. м не погіршить права мешканців квартири. Оскільки ОСОБА_5 разом з дитиною надана кімната житловою площею 20,9 кв. м (по 10,45 кв. м), що, у свою чергу порушує їх права, оскільки вони мають право на 10,75 кв. м жилої площі, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Проте з такими висновками погодитися не можна. Узявши до уваги лише права ОСОБА_5 із дитиною та їх порушення внаслідок виділення кімнати площею 20,9 кв. м, апеляційний суд висновків суду першої інстанції щодо можливості виділення саме позивачу в користування кімнати площею 10,8 кв. м не спростував; не врахував, що ОСОБА_5 ні у власних інтересах, ні в інтересах малолітньої доньки та ОСОБА_4 не звертались до суду із вимогами про виділення їм у користування відповідних кімнат, та, відповідно, не виправив порушень судом першої інстанції приписів ст. 11 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

Статтею 63 ЖК України визначено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Постановою виконкому Київміськради і президії міськради профспілок від 15 липня 1985 року № 582 «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (зі змінами та доповненнями) визначено, що потребуючими житла визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв. м включно на кожного члена родини.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що виділення позивачу кімнати площею 10,8 кв. м та залишення в спільному користуванні місць загального користування узгоджується із наведеними вимогами, а рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом скасовано помилково.

Залишення в користуванні відповідачів двох кімнат не тягне погіршення житлових умов останніх та відповідатиме інтересам малолітньої дитини, оскільки не виключає можливість виділення останній в подальшому окремої кімнати.

Разом із тим вимоги про зміну договору найму не можуть бути вирішені в межах даної справи, оскільки наймодавець житла до участі у справі в якості відповідача судом першої інстанції залучений не був.

З огляду на наведене рішення апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції про виділення ОСОБА_3 в користування ізольованої кімнати площею 10,8 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 та залишення в спільному користуванні місць загального користування підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року в частині відмови у позові про виділення ОСОБА_3 в користування ізольованої кімнати площею 10,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 та залишення в спільному користуванні місць загального користування скасувати.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року про виділення ОСОБА_3 в користування ізольованої кімнати площею 10,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 та залишення в спільному користуванні місць загального користування залишити в силі.

У решті рішення апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель