АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/302/15 Головуючий 1 інст. - Клименко О.І. Справа № 642/3916/14 Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: визнання права власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: фірма «Інженерний центр приладобудування і комп'ютеризації» у формі ТОВ про виділ ? частини в спільному майні подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ 1/2 частини в спільному майні подружжя, що набуте з ОСОБА_5 під час їх шлюбу за період з 09.07.1967 р. до 15.05.2002 р. Уточнивши позовні вимоги, просила виділити їй:

-1/2 частину частки, що належала ОСОБА_5 та складала 44,64% тобто 22,32% в статутному капіталі фірми « Інженерний центр приладобудування i комп'ютеризації» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

-1/2 частину грошових вкладів, які були відкриті на ім'я ОСОБА_5 в Ощадбанку, а саме: 1/2 частину грошового вкладу в розмірі 88,20 грн. в сумі 44,10 грн., який знаходиться на компенсаційному рахунку № НОМЕР_1 в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0190 м. Харкова; 1/2 частину грошового вкладу в розмірі 6793,50 грн. в сумі 3396,75 грн., що знаходиться на компенсаційному рахунку № НОМЕР_2 в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0260 м. Харкова; 1/2 частину грошового вкладу в розмірі 5790,75 грн. в сумі 2895,37 грн., що знаходиться на компенсаційному рахунку № НОМЕР_3 в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0318 м. Харкова; 1/2 частину грошового вкладу в розмірі 3513,30 грн. в сумі 1756,65грн., що знаходиться на компенсаційному рахунку № НОМЕР_3 в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0318 м. Харкова; 1/2 частину грошового вкладу в розмірі 1409,10 грн. в сумі 704,55 грн., що знаходиться на компенсаційному рахунку НОМЕР_4 в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0325 м. Харкова. Також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 229,40 грн.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 17.12.1990 р. під час шлюбу з ОСОБА_5 ними на спільні кошти була заснована фірма « Інженерний центр приладобудування i комп'ютеризації» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, з часу заснування якої вони з чоловіком спільно займалися справами фірми. 15 05.2002 р. після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 поділ майна між ними не був проведений, оскільки вона, ОСОБА_5 та їх спільний син ОСОБА_6 разом активно приймали участь в управлінні товариством та фінансуванні проектів фірми, в тому числі за рахунок її заробітної плати, яка на той час була більшою, ніж у ОСОБА_5 За весь час після розлучення i до моменту смерті ОСОБА_5. спору щодо фінансових питань між ними не виникало, у зв'язку з чим у неї були відсутні підстави вважати, що її майнові права на спільне майно порушуються.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 помер. Після його смерті їй стало відомо, що 05.01.2011 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого все належне йому майно він заповідав своїй дружині ОСОБА_4 Вважає, що з часу смерті ОСОБА_5 починає перебіг позовної давності для поділу спільного майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 останній залишив колишній дружині значну частку майна, у зв'язку з чим спору про його поділ не було. Під час розгляду справи в районному суді ОСОБА_4. звернулась до суду з заявою про застосування до позову ОСОБА_3 строку позовної давності.

Представник третьої особи - фірми « Інженерний центр приладобудування i комп'ютеризації» у формі товариства з обмеженою відповідальністю підтримала позов ОСОБА_3, зазначаючи, що остання разом з чоловіком ОСОБА_5 приймала активну участь в заснуванні та роботі фірми, довгий час працючи в ній.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення її позову у повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно зроблено припущення, що моментом, з якого вона мала дізнатися про порушення своїх майнових прав щодо спільного майна, є день розірвання шлюбу, або час, з якого ОСОБА_5 уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_4

Вважає, що перебіг позовної давності для поділу спільного майна подружжя починає спливати з часу смерті ОСОБА_5

Посилається на те, що районним судом не враховано, що розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності подружжя, та не застосовано до спірних правовідносин роз'яснення, що містяться в рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2012 від 19.09.2012 р. у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 61 СК України правовий режим спільної сумісної власності подружжя поширюється на статутний капітал та майно приватного підприємства, що створено одним з подружжя.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до ст.. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту того, що фірма « Інженерний центр приладобудування i комп'ютеризації» у формі товариства з обмеженою відповідальністю є спільною сумісною власністю, яка придбана під час шлюбу з ОСОБА_5

Підставою відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині поділу грошових коштів, що знаходяться у відділеннях Ощадбанку на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_5, районний суд вважав сплив строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 09.07.1967 р. до 15.05.2002 р., мають повнолітнього сина ОСОБА_6

За змістом ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Фірма « Інженерний центр приладобудування i комп'ютеризації» у формі товариства з обмеженою відповідальністю заснована 07.12.1990 р. та перереєстрована в господарське товариство з обмеженою відповідальністю 07.04.1992 р.

ОСОБА_5 був одним із засновником цього товариства і мав частку в його статутному фонді, яку вніс під час шлюбу з ОСОБА_3 Розмір цієї частки станом на 15.05.2002 р. дорівнювала 24%, а у зв'язку з виходом інших учасників з товариства та відмовою їх від своїх часток на користь інших учасників товариства, частка ОСОБА_5 збільшилася, і станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 р. складала 44.64%

Будь-яких об'єктивних доказів про те, що позивач ОСОБА_3 також була засновником вказаного товариства, матеріали справи не містять.

Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні апеляційної інстанції як позивач ОСОБА_3 так і представник третьої особи ОСОБА_10

Відповідно до вимог ст.ст. 1 та 12 Закону України «Про господарські товариства» в редакції, яка діяла на час заснування фірми « Інженерний центр приладобудування i комп'ютеризації» у формі товариства з обмеженою відповідальністю товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств і є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, і яке обліковується на балансі товариства.

Таким чином з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, і зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти були використані одним з подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116,147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника .

Отже,у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним з подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 р. у справі №6-61цс 13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Оскільки ОСОБА_3 не заявляла вимог про виплату їй певних сум як компенсації вартості частини спільних коштів, внесених ОСОБА_5 до статутного капіталу товариства, суд першої інстанції відповідно до вимог ст..ст. 10,11 ЦПК України обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину статутного капіталу, що належав ОСОБА_5 на день його смерті.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано при вирішенні спору роз'яснення, що містяться в рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2012 від 19.09.2012 р. у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 61 СК України правовий режим спільної сумісної власності подружжя поширюється на статутний капітал та майно приватного підприємства, що створено одним з подружжя, судова колегія вважає безпідставними, оскільки в зазначеному рішенні Конституційного Суду України вирішене порушене в конституційному зверненні питання щодо застосування положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, тобто щодо правовідносин, які виникли після 01.01.2014 р. Однак спірні правовідносини виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до вступу в дію Сімейного Кодексу України і ст. 61 СК України не регулюються.

Правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо грошових вкладів у відділеннях Ощадбанку, внесених на ім'я останнього, виникли до 2002 року, тому регулюються нормами КпШС України.

Відповідно до ч.3 ст.29 КпШС України для вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, встановлений трирічний строк позовної давності.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був розірваний 15.05.2002 р., тобто строк, передбачений ч.3 ст.29 КпШС України повинен був закінчитися 16.05.2005 р.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки згідно з п. 1 розділу У11 «Прикінцеві положення» Сімейного Кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, не має зворотної дії в часі, його норми можуть регулювати лише ті відносини, які виникли з 01.01 2004 р., або відносини, що виникли до цього моменту, але продовжили своє існування вже після 01.01.2004 р.

Відповідно до ч.2 ст.. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як вбачається з матеріалів справи після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_5 утворив нову сім'ю з ОСОБА_4, зареєструвавши з нею шлюб, і ці обставини були відомі позивачу.

Однак матеріали справи не містять об'єктивних даних про те, що до смерті ОСОБА_5 позивач вчиняла будь-які дії щодо поділу грошових вкладів, які були відкриті у відділеннях Ощадбанку на ім'я колишнього чоловіка.

Для правильного застосування ч.1 ст. 261 ЦК України при визначенні порядку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі №6-154цс 14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблений висновок про те, що ОСОБА_3 пропустила строк звернення до суду з вимогою про поділ вищевказаних грошових вкладів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: