Провадження № 22-ц/780/1950/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 08.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Березовенко Р.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2615/0108/71-003 з подальшими змінами та доповненнями, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 136673 доларів США та зобов'язався повернути його і сплатити проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем 17 січня 2008 року укладено іпотечний договір № 2615/0108/71-003-Z-3, згідно умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договором, а 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними договорами, внаслідок чого до позивача перейшли права кредитора за цими договорами.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, станом на 10 жовтня 2013 року виникла заборгованість на загальну суму 1057377,41 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 022 328,74 грн.; заборгованості по відсотках - 34 980,65 грн., пені - 618,38 грн.

Таким чином, позивач просив суд першої інстанції в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки обов'язковою умовою застосування цього Закону є використання предмета іпотеки як єдиного місця постійного проживання іпотекодавця та відсутність іншого нерухомого майна.

Так, предметом договору іпотеки є: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, разом з тим, з копії паспорта вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що свідчить по наявність у відповідача іншого нерухомого майна, окрім спірного.

Крім того, судом першої інстанції було порушено процесуальне право позивача на безпосередню участь у судовому розгляді, оскільки незважаючи на наявність заяви представника позивача про відкладення судового розгляду, у зв'язку з неможливістю особистої участі в судовому засіданні, судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності позивача.

На підставі викладеного ПАТ «Альфа-Банк» просило скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем укладено кредитний договір № 2615/0108/71-003 з подальшими змінами та доповненнями, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 136673 доларів США та зобов'язався повернути його до 17 січня 2038 року, сплатити проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем 17 січня 2008 року укладено іпотечний договір № 2615/0108/71-003-Z-3, згідно умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договором.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними договорами, внаслідок чого до позивача перейшли права кредитора за цими договорами.

В порушення вимог законодавства та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування ним у строки та в розмірах, встановлених договором у зв'язку з чим станом на 10 жовтня 2013 року виникла заборгованість на загальну суму 1057377,41 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1022328,74 грн., заборгованості по відсотках - 34 980,65 грн., пені - 618,38 грн.

У спірній квартирі, загальною площею 98,6 кв.м., проживає відповідач з дружиною та двома малолітніми дітьми, що підтверджується довідкою комунального підприємства Броварської міської ради ЖЕК-4 від 08 січня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність у відповідача іншого житла, а тому застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якими передбачено, що не може бути примусово відчужене нерухоме житлове майно, якщо воно використовується іпотекодавцем як єдине місце проживання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умов, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира, яка знаходиться в іпотеці, має площу меншу ніж 140 кв.м., є постійним місцем проживання відповідача з його сім»єю, позивач не має іншого житла у власності.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно наявності у відповідача іншого нерухомого майна, то вони є голослівними. Як вбачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в м. Києві, то ОСОБА_2 по місту Києву та Київській області зареєстрованим не значиться (а.с. 61), натомість згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Полтавській області зареєстрований за наступною адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 63).

Разом із тим, як встановлено наведеним вище Законом необхідною умовою є використання предмета іпотеки як місце постійного проживання позичальника за умови, що у його власності не знаходиться інше житло. Таким чином, оскільки відповідач не має у власності іншого житла і предмет іпотеки, на яке проводиться стягнення є його постійним місцем проживанням, наявність реєстрації місця проживання відповідача в іншому місці не може свідчити про наявність підстав для нерозповсюдження дії вказаного Закону на правовідносини, які склались між сторонами.

Відповідачем на підтвердження факту його проживання у спірній квартирі була надана довідка Комунального підприємства Броварської міської ради «Житлово-експлуатаційної контори № 4» від 08 січня 2014 року про те, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки з 28 серпня 2008 року зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (син) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (син).

Відповідач також надав суду витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 грудня 2014 року з якого вбачається, що у його власності знаходиться лише спірна квартира.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи за відсутності позивача за наявності його заяви про відкладення судового засідання, то судова колегія з також не вважає їх підставами для скасування рішення суду відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України, оскільки вони не вплинули на правильність висновків суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ «Альфа-Банк» .

За результатами розгляду справи колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому має бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді