Справа № 463/2943/13 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1701/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3, Регіонального ландшафтного парку «Знесіння», Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління Держкомзему у м. Львові, третіх осіб: державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Львівської регіональної філії, Державного управління навколишнього природного середовища Львівської області, Львівського комунального підприємства «За замком», Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання частково недійсним та скасування наказу, ухвал, визнання недійсними та скасування державних актів, визнання права на приватизації земельної ділянки та зобов'язання до вчинення дій..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 і це право власності не припинено, що підтверджується рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.10.2014 року у справі №463/4415/14-ц, а відтак відповідно до ЗК України є повноправним користувачем земельної ділянки площею 1237, 50 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 Представник Львівської міської ради та Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради підтвердив, що будинок, який ним був придбаний знаходиться в межах земельної ділянки, яка була передана регіональному ландшафтному парку "Знесіння" згідно ухвали 13-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів №1113 від 21.06.2001 року. З часу закріплення за будинком АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 1237,50 кв.м. та станом на момент придбання ним будинку за цією адресою, цільове призначення вказаної земельної ділянки не змінювалося, ця земельна ділянка чи її частина у встановленому порядку не вилучались.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 червня 1997 року ОСОБА_2 придбав у виробничо - торгового кооперативу "Каштан" будинок АДРЕСА_1 загальною площею 38, 2 кв.м. Право власності на який позивачем було зареєстроване 22 серпня 1997 року в МБТІ та ЕО.

Ухвалою 13-ї сесії 3-го скликання Львівської міської Ради народних депутатів №1113 від 21 червня 2001 року Регіональному ландшафтному парку "Знесіння" як об'єкту природно -заповідного фонду України затверджено зовнішню межу, яка визначає територію парку площею 312, 0949 га та межу охоронної зони, яка визначає територію площею 473, 6151 га. З території парку надати: у постійне користування Регіональному ландшафтному парку "Знесіння" земельні ділянки площею 153,6903 га, у спільне користування парку з Львівською обласною дитячою клінічною лікарнею -земельну ділянку площею 0,0947 га, і залишити за іншими землекористувачами та землевласниками земельні ділянки загальною площею 158,3099 га.

На підставі цього рішення Регіональному ландшафтному парку "Знесіння" 19.12.2001 року було видано Державний акт на право постійного користування землею №004103 на земельну ділянку площею 153,6903 га.

Наказом Департаменту землеустрою та планування забудови міста №245 від 08.09.1999 року вирішено передати ОСОБА_3 в постійне користування земельну ділянку площею 970 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 а ухвалою 7-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради №351 від 14.10.1999 року затверджено даний наказ.

Ухвалою 10-ї сесії 4-го скликання Львівської міської ради №1159 від 25.03.2004 року вирішено передати ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0970 га по АДРЕСА_2, на підставі якої йому видано Державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею.

Технічна документація, яка була основою прийняття ухвали Львівської міської ради №1113 від 21.06.2001 року, готувалась з 1992 року і під час цієї роботи приймались проміжні рішення ради, зокрема, рішення №528 від 15.09.1995 року «Про відміну дозволів на тимчасове користування земельними ділянками в межах території парку "Знесіння", їх вилучення і передачу в підпорядкування парку".

При цьому судом також встановлено, що будинковолодіння №27 по вул. Старознесенській у м. Львові станом на 1953 рік належало до комунальних будинковолодінь Шевченківського району, а саме до будинкоуправління №249, що стверджується рішенням виконкому Шевченківської райради №655 від 04.12.1953 року.

Рішенням виконкому Львівської міської ради народних депутатів №1792 від 26.11.1953 року вирішено залишити в користуванні земельні ділянки за будинкоуправлінням №249 Шевченківського району, у тому числі по АДРЕСА_1 - площею 1237,5 кв.м., з яких 228 кв.м. для обслуговування житлового будинку (114 кв.м. під будинком і 114 кв.м. прибудинкової території), 998 кв.м. знаходилось в користуванні БУ №249 із цільовим призначення для ведення огородництва.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання частково недійсним наказу Департаменту землеустрою та планування забудови ЛМР, ухвал ЛМР та скасування Державних актів на землю виданих Регіональному ландшафтному парку "Знесіння" та ОСОБА_3 і визнанні права на приватизацію земельної ділянки, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог.

Так позивачем не представлено доказів того, що саме за ВТК "Каштан" (попереднім власником будинку) була закріплена земельна ділянка площею 1237,5 кв.м., як і те, що у відповідності до ст. ст. 88-90 ЗК УРСР (в редакції 1970 року) до нього на відповідній правовій підставі перейшла спірна земельна ділянка. Будь - які правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку у позивача відсутні.

Судом безспірно встановлено, що хоч за позивачем і зареєстровано право власності на будинок по АДРЕСА_1, будинок за вказаною адресою відсутній, межі спірної земельної ділянки не визначені.

Як уже зазначалося вище, земельна ділянка площею 1237,5 кв.м., яка була закріплена в 1953 році за БУ №249, поділена на земельні ділянки з різним цільовим призначенням, а саме - 114 кв.м. під будинком, 114 кв.м. прибудинкової території, 998 кв.м. для огородництва.

Претендуючи на земельну ділянку в цілому позивачем не представлено жодних доказів про місцезнаходження спірної земельної ділянки, як в цілому так і її частин (різного цільового призначення). Також заявивши позов до Регіонального ландшафтного парку "Знесіння", та до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування Державних актів на землю позивачем не доведено на яку конкретно земельну ділянку він претендує і на яку видані Державні акти як першому так і другому відповідачам.

Що ж стосується позовної вимоги про визнання права на приватизацію спірної земельної ділянки, то у відповідності до ст. 16 ЦК України це не є належним способом захисту порушеного права, оскільки приватизація земельної ділянки є виключно компетенцією органів влади та місцевого самоврядування.

Судом вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норм, передбачених ЦПК України. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і така задоволенню не підлягає.

Керуючись 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: