УХВАЛА

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27 275 доларів США, повернення яких позичальник зобов'язувалась здійснювати частинами у розмірах та у строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом, закріпленим у додатку № 1 указаного договору до 20 серпня 2015 року. У рамках реструктуризації кредитної заборгованості між банком та позичальником були укладені додаткові угоди: 17 квітня 2009 року; 10 липня 2009 року; 21 серпня 2009 року; 7 грудня 2010 року; 31 серпня 2011 року, якими графік погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом був змінений. Оскільки позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагувала, утворилась заборгованість станом на 23 червня 2014 року у загальному розмірі 22 144 долари 30 центів США, яку просив стягнути з позичальника на користь банку та 16 500 грн штрафу за порушення обов'язку поновлення дії договорів страхування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року, позов ПАТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2008 року у загальному розмірі 22 144,30 доларів США та

16 500 грн, яка станом на 23 червня 2014 року складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 16 833,37 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 5 310,93 доларів США, пені за прострочення виконання договірного зобов'язання у розмірі 3 359,94 доларів США, штрафів за порушення відповідачем окремих договірних зобов'язань, визначених

пп. 4.3.2-4.3.6. кредитного договору у розмірі 272,75 доларів США та суми штрафу за порушення обов'язку поновлення дії договорів страхування у розмірі 16 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права,

просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, допустила заборгованість по кредиту, розмір якої банком визначено вірно.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому визнав необґрунтованими доводи відповідачки про те, що нею не повністю була отримана сума кредитних коштів, яка є різницею між кредитною сумою у доларах США та у гривневому еквіваленті, та вважав їх такими, що не відповідають умовам договору.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 20 серпня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27 275 доларів США, повернення яких позичальник зобов'язувалась здійснювати частинами у розмірах та у строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом, закріпленим у додатку № 1 указаного договору до 20 серпня 2015 року. У рамках реструктуризації кредитної заборгованості між банком та позичальником були укладені додаткові угоди: 17 квітня 2009 року; 10 липня 2009 року; 21 серпня 2009 року; 7 грудня 2010 року; 31 серпня 2011 року, якими графік погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом був змінений. Позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагувала, утворилась заборгованість за розрахунком банку станом на 23 червня 2014 року у загальному розмірі 22 144 долари 30 центів США.

У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Стягуючи кредитну заборгованість, суди визначили пеню та штраф у доларах США, при цьому не звернули уваги на таке.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

Крім того, судом апеляційної інстанції не перевірені доводи відповідачки про те, у якій валюті останній було видано кредит, не дав оцінку платіжному дорученню (а. с. 71) та її пояснення про те, що вона отримала від банку лише 125 650 грн, а не долари США.

При цьому у судовому рішенні апеляційний суд зазначив про те, що районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 за недоведеністю. Проте колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту рішення районного суду та матеріалів справи не вбачається пред'явлення позовних вимог ОСОБА_4. У зв'язку із цим, суду слід визначитись із тим, які позовні вимоги були предметом судового розгляду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик