АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1883/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріКолесникові Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - адвоката Плаз Олега Миколайовича та представника Управління Служби безпеки України у Волинській області - ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Держави Україна в особі Державного казначейства України, Управління СБУ у Волинській області, Ягодинської митниці Міндоходів України у Волинській області, Прокуратури Волинської області, Управління СБУ у Черкаській області, Прокуратури Черкаської області про відшкодування моральної шкоди, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державного казначейства України, Управління СБУ у Волинській області, Ягодинської митниці Міндоходів України у Волинській області, Прокуратури Волинської області, Управління СБУ у Черкаській області, Прокуратури Черкаської області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказував про те, що 18.07.2005 р. відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками контрабанди, в подальшому порушувались кримінальні справи за фактами використання завідомо підробних документів, ухиленні від сплати податків, які безпосередньо були пов'язані з процесом придбання за кордоном та митного оформлення транспортних засобів, оскільки позивач працював директором ТОВ "Інтертранспостач", для здійснення підприємницької діяльності придбавались уживані транспортні засоби з великим пробігом, які підлягали ремонту.

Під час слідства позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.12.2010 р. позивач був виправданий у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.201, ч.2 ст.15 та ч.1 ст.212, ч.2 ст.212, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, даний вирок набрав законної сили 26.12.2011 р.

Незаконним перебуванням під слідством та судом протягом 6 років 5 місяців та незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у перенесених стражданнях та переживаннях від обмеження його конституційних прав, порушення нормальних життєвих зв'язків, в зв'язку з вимушеними поїздками до правоохоронних органів до різних міст України, обмежень у праві вільного пересування та виїзді за кордон, що негативно вплинуло на здійснення підприємницької діяльності, ускладнились відносини в сім'ї та друзями.

Просив суд відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 800 000 грн., а також понесені витрати на надання правової допомоги 20 000 грн. та зобов'язати Державне казначейство України виплатити зазначені кошти.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 93 786 грн., судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 1461,60 грн., всього стягнуто 95 247,60 грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - адвокат Плаз О.М., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального права, просив змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, визначивши її розмір не менше 540 мінімальних заробітних плат та додатково стягнути з Державного бюджету судові витрати у розмірі сплаченому позивачем за проведення судової психологічної експертизи.

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду, представник Управління Служби безпеки України у Волинській області - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які суд вважав встановленими, просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси скасувати та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - адвоката Плаз О.М. підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга представника Управління Служби безпеки України у Волинській області - ОСОБА_8 підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спосіб захисту цивільних прав та інтересів відбувається у відповідності до приписів ст.16 ЦК України шляхом відшкодування збитків та моральної шкоди.

Встановлено судом, що 18.07.2005 року відносно ОСОБА_6 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 201 КК України по факту незаконного ввезення в Україну товару з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу документів, що містять неправдиві дані щодо їх вартості.

26.07.2005 р. позивачу було пред'явлено обвинувачення у вчиненні контрабанди, зловживанні службовим становищем, службовому підробленні, використанні підроблених документів, ухиленні від сплати податків, також позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 14.12.2010р. позивач був виправданий у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.201, ч.2 ст.15 та ч.1 ст.212, ч.2 ст.212, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. (т. 1 а.с.14 -146 )

Даний вирок набрав законної сили 26.12.2011р., залишений без зміни ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанції. (т. 1 а.с. 149 - 218)

Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені вироком суду не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

В ході розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням позивача та його представника призначалась судова психологічна експертиза.

Відповідно до висновку судової психологічної експертизи № 214/15-23 від 29.04.2015 року, ситуація, що виникла для позивача ОСОБА_6 стосовно залучення невинного до кримінальної відповідальності є психотравмуючою, в результаті якої ОСОБА_6 були нанесені душевні страждання (моральна шкода), що суттєво вплинуло на його діяльність та в подальшому перешкоджало активному соціальному функціонуванню його як особистості, вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення і ведення звичайного ритму життєдіяльності. Можливий розмір компенсації завданої моральної шкоди - становить 540 мінімальних заробітних плат, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом. (т.2 а.с. 59 - 63)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом 6 років 5 місяців (77 місяців) у період з 18.07.2005р. (дата порушення стосовно позивача кримінальної справи) по 26.12.2011р. (дата набрання законної сили виправдувального вироку за відсутністю складу злочину).

Суд вважав доведеними факт спричинення позивачу моральних страждань, які підтверджуються матеріалами кримінальної справи про вчинення відносно позивача незаконних процесуальних дій під час перебування під слідством та судом, для участі в слідчих діях позивач неодноразово виїжджав до різних населених пунктів України, також підтверджуються висновком судової психологічної експертизи, яким встановлено, що незаконне перебування під слідством та судом негативно вплинуло на психологічний стан позивача та його соціальне функціонування як особистості.

Дана ситуація мала психотравмуючий характер, у зв'язку із чим позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних втратах і стражданнях внаслідок вчинення відносно нього державними органами незаконних дій, які обмежили його конституційні права; у незаконному порушенні кримінальної справи, притягненні як обвинуваченого, обранні запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Вказані факти призвели до погіршення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідках морального характеру, зокрема порушення його нормальних життєвих зв'язків, ускладнення кар'єри внаслідок обмеження у праві пересування, виїзду за кордон, оскільки професійна діяльність позивача була пов'язана із зовнішньоекономічною діяльністю, що вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст.4 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до статті 120 чинного на час перебування під слідством позивача КПК 1960 року у строк досудового слідства включається період з моменту порушення кримінальної справи стосовно особи до направлення справи прокуророві з обвинувальним висновком чи постановою про передачу справи до суду.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив із належних та допустимих доказів наданих позивачем.

При цьому, судом частково враховано, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд, визначивши мінімальний розмір такої шкоди (за 77 місяців перебування під слідством і судом - 77 мінімальних заробітних плат), не в повній мірі врахував положення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому з урахуванням зазначених положень, фактичних обставин справи, наведених позивачем та у апеляційних скаргах доводів розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, підлягає збільшенню до 123 розмірів мінімальних заробітних плат, що становить 149 814 грн., що за вказаних обставин відповідає засадам розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом вимог ст.88 ЦПК України, щодо невирішення питання про стягнення на користь позивача судових витрат за проведення судової психологічної експертизи є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки позивачем та його представником суду не було надано документального підтвердження з цього при воду.

Викладені в апеляційній скарзі доводи Управління Служби безпеки України у Волинській області були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - адвоката Плаз Олега Миколайовича задовольнити частково, а представника Управління Служби безпеки України у Волинській області - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2015 року у даній справі змінити.

Збільшити визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 з 93 786 грн. до 149 814 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :