Справа № 450/1659/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/2120/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Заочне рішення оскаржили позивачі ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначають, що не погоджуються з рішенням в частині відмови у позові. Стверджують, що суд дійшов помилкового висновку про те, що батьківські права існують виключно до досягнення дитиною повноліття, оскільки вважають, що в законодавстві не існує норми котра б зумовила прийти до подібного висновку. Зокрема, зазначають, що відповідно до п.5 ч.1 ст.166 СК України, одним з наслідків позбавлення батьківських прав є неможливість в майбутньому одержати майнові права пов'язані з батьківством, які б особа могла мати в разі своєї непрацездатності(право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування). Вказують на те, що законодавець відповідно до змісту вказаних норм прагне захистити від майнових тягарів дитину, батьки якої були позбавлені батьківських прав судом, а тому висновок суду про можливість позбавлення батьківських прав лише щодо малолітньої дитини є помилковим. Крім цього, зазначають, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не виконував своїх батьківських обов"язків відносно позивачів і в той час коли вони були неповнолітніми, однак відмовив у задоволенні позову. Вказують на те, що в даний час позивач ОСОБА_4 не досягла 23 років та є студенткою 2 курсу НУ "Львівська політехніка", продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач зобов"язаний надавати у відповідності до ст.199 СК України, однак не надає. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є батьком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_6. та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14-16).

Шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 розірваний 24 грудня 2002 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.5).

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2003 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання всіх неповнолітніх на той час дітей в розмірі ? частини заробітку(доходу), але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 31.03.2003 року і до дня їх повноліття(а.с.6).

З довідок виданих ВДВС Пустомитівського РУЮ вбачається, що позивач ОСОБА_2, не отримує аліменти у період з 01.02.2008р. по 01.08.2008р. та з 31.10.2008р. по 31.03.2009 року (а.с.7,8).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2007 року ОСОБА_5, як боржника по аліментах оголошено в розшук (а.с.10).

З листа Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області №16/14-1756 від 25.02.2010року вбачається, що розшук боржника припинений, оскільки встановлено, що останній фактично перебуває за кордоном.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивачі оскаржують рішення лише в частині відмови у позові, а тому апеляційний суд переглядає рішення саме в цій частині.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 на момент звернення в суд є повнолітніми, а відтак їх позов не підлягає до задоволення.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Ч.3 ст.164 ЦПК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Враховуючи дані роз"яснення та вимоги закону, суд приходить висновку, що оскільки позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 є повнолітніми, здобули освіту та вступили у самостійне життя, позбавлення батьківських прав є недоцільним, незважаючи на те, що судом досліджено та встановлено, що відповідач ОСОБА_5 в кінці 2001 року залишив сім"ю та дітей: ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_6., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. і не з"являвся до дітей до цього часу. Відповідач ОСОБА_5 не передавав дітям будь-якого утримання, самоусунувся від їх виховання, не жив проблемами сім"ї і життям дітей, не дбав про їхнє здоров"я, розвиток та утвердження як особистостей. Відповідач ОСОБА_5 ніколи не бачив дітей усміхненими, щасливими та не переживав разом з ними невдач. Так як дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали дорослими , а син ОСОБА_6 на сьогоднішній день є школяр підліткового віку, то при випадковій зустрічі батько не знав би, що це його діти, а діти фактично не знають батька до сьогоднішнього дня.

Доводи апеляційної скарги про обов"язок батька надавати матеріальну допомогу до 23 років, оскільки позивач ОСОБА_4 є студенткою другого курсу НУ "Львівська політехніка" приймаються до уваги колегією суддів, однак такі не є підставою для позбавлення батьківських прав відносно повнолітньої дитини, оскільки такий обов"язок виникає в разі потреби дитини у такій матеріальній допомозі та в разі можливості батьків надавати матеріальну допомогу, а відтак позивач може звернутися з окремим позовом до відповідача про стягнення аліментів на час навчання.

Враховуючи, вищенаведені вимоги закону колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення, таке є обґрунтованим та ухваленим на підставі повного з"ясування всіх обставин справи та зібраних доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Мікуш Ю.Р.

Судді: Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.