Справа № 1527/8718/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, виділення у користування господарських споруд,

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою, про виділ частки із спільної часткової власності в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2012р. до Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, виділу житлових споруд у користування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що 13.05.1988 року помер батько сторін - ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини житлового домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул.. Училищна, 17.

Вищевказана 1/4 частина домоволодіння, яка є спадковим майном, складалась з: житлові приміщення -літ. А і В, літня кухня - літ. Д, сараї-літ. И, З, туалети-літ. У, Т, огородження - №1, 8-12, мостіння - І-ІІ.

Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994 року (справа №2-3/1994) був проведений в натурі розділ спадкової частини домоволодіння. ОСОБА_1 виділено наступні приміщення: жиле приміщення під літ. А, що складається з №№ 2а, 2а-4, 2а-3, 2-2, 2-1, 2-3-1, літня кухня під літ. Д, туалет під літ. У, тобто 27/50 частини від всього спадкового майна.

Відповідачу виділено наступне: жиле приміщення під літ. В, що складається з №№ 4а-1, 4а-2, 4а-3, 4а-4, 4а-5, туалет під літ. Т, тобто 23/50 частини від всього спадкового майна.

Вищевказане рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994 року було винесене на підставі висновку судово-будівельної експертизи від 24.01.1994 року.

Позивач стверджує, що при складанні акту будівельно-технічної експертизи №2524 від 24.01.1994 року було допущена описка, яка в подальшому вплинула на рішення суду.

ОСОБА_8 Іванович, фактично користуюся туалетом під літ. Т і сараєм під літ. З, а відповідач, ОСОБА_6, користується туалетом під літ. У.

В звязку з чим, позивач просить виділити йому у користування туалет літ. Т та сарай літ. З в житловому домоволодіння по вул. Училищній, 17, а відповідачу надати у користування вбиральню літ. У.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що відповідач ОСОБА_6 самовільно змістив паркан, що відділяв частини домоволодіння, якими користувались співвласниками, у звязку з чим, він не має можливість відчинити вхідні двері до літньої кухні літ. Д. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить зобовязати ОСОБА_6 знести паркан, а також звільнити вхідні двері в літню кухню літ. Д. (Т1., а.с. 2-3)

ОСОБА_6 в зустрічних позовних вимогах просить виділити йому в натурі в самостійне частину домоволодіння по вул. Ломоносова,1а (Училищна 17), яка складається частини житлового будинку літ. В, в складі приміщень: 4а-1 житлове площею 13,90 кв.м, 4а-2 житлове пл. 8,90 кв.м, 4а-3 - житлове пл. 7,10 кв.м, 4а-4 кухню, пл. 10,0кв.м, 4а-5 санвузол пл. 4,50 кв.м, загальною площею 44,40 кв.м, жилою площею 29,9 кв.м., а також надвірні споруди вбиральню літ. "У", сарай літ. "З", зі сплатою 1/2 його вартості на користь ОСОБА_1, а також виділити у користування відповідну частину земельної ділянки. (Т.1, а.с. 35-39)

В процесі розгляду справи, що відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 помер 23 липня 2014р., актовий запис № 7539 від 24.07.2014р., зареєстрований Відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ. (Т.1, а.с. 259)

В звязку з чим, ухвалою суду від 01.10.2014р. було зупинено провадження по справі до вступу в справу процесуального правонаступника померлого ОСОБА_6. (Т.1, а.с.263)

Ухвалою суду від 06 березня 2015р. по справі було допущено процесуальне правонаступництво та замість померлого відповідача ОСОБА_6 допущений до участі в справі правонаступник - ОСОБА_3, яка отримала спадщину після померлого ОСОБА_6. (Т.1., а.с. 8, 23)

ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою, про виділ частки із спільної часткової власності в натурі. Зустрічні позовні вимоги мотивовані наступними обставинами.

Так, батько позивачки, ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом від 23.07.2014 року. ОСОБА_3 є його єдиним спадкоємцем, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 251, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_9

Згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 24.04.1991 р. державним нотаріусом Першої держнотконтори ОСОБА_10, реєстр. № 3-4585, батьку ОСОБА_6, належало 1/2 частина спадкового майна ОСОБА_7, що складається з 1/4 частини домоволодіння, розташованого по вул. Училищна, 17 в м. Одесі.

Рішенням від 06.12.1994 р. Ленінського районного суду м. Одеси між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 був проведений в натурі розділ спадкової 1/4 частини домоволодіння № 17 по вул. Училищна в м. Одесі, як спадкоємцями за заповітом їх померлого 13.05.1988 р. батька ОСОБА_7.

ОСОБА_6 виділено 23/50 частини, які складалися з приміщень в жилому літ. "В": 4а-1,4а- 2, 4а-3, 4а-4, 4а-5, вбиральні "Т".

ОСОБА_1 виділено 27/50 частини, які складалися з приміщень в жилому літ. "А": 2а, 2а-4, 2а-3, 2-2, 2-1, 2-3,1, літ. "Д" - літньої кухні, вбиральні "У".

Розпорядженням № 179р від 03.03.03 р. Виконкому Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради був затверджений проект розподілу домоволодіння №17 по вул. Училищна між усіма співвласниками: за ОСОБА_1 - 38/100 часток, за ОСОБА_6 - 27/100 часток, за ОСОБА_11 - 28/100 часток, за ОСОБА_12 -7/100 часток від утвореного домоволодіння, розташованого на земельній ділянці площею 358,0 кв.м, яке складається з житлових будинків літ."А" та літ."В", службових будов літ. "И", літ. "Т", літ. "У", літ. "З", літ. "Д", літ. "П".

В розпорядженні зазначено : Вважати утворене домоволодіння за адресою : вул. Ломоносова, 1а.

23.11.2004 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на 27/100 частин домоволодіння, розташованого в м. Одесі по вул. Ломоносова за № 1а на праві спільної часткової власності, яке в цілому складається з двох жилих будинків літ. "А", "В" загальною площею 163,9 кв.м, жилою площею 90,7 кв.м, літньої кухні літ. "Д", сараю-вбиральні літ. "И", сараїв літ. "3","П", вбиралень літ. "У" "Т"; відображених у технічному паспорті від 04.06.2003 р. Право власності на підставі зазначеного свідоцтва зареєстроване в КП "ОМБТІ та РОН" 04.12.2004 р. за № 41438 в кн. 271-74.

Із вищезазначених документів видно, що сарай літ. "З" існував ще за життя ОСОБА_7, був спадковим майном і належить в порядку спадкування ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рівних частках, як ОСОБА_7 зазначив в заповіті від 29.07.1987 р..

Однак вбиральнями сторони користуються не так, як було зазначено в рішенні Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994 р.

Фактично в користуванні батька ОСОБА_6 та тепер в моєму користуванні знаходиться вбиральня літ. "У".

В користуванні ОСОБА_1 знаходиться вбиральня літ. "Т".

Позивачка за зустрічним позовом посилається на те, що конфлікт між батьком ОСОБА_6 і ОСОБА_1 стосовно користування частинами домоволодіння по вул. Училищна, 17 існує ще з 1990 р., коли ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до її батька ОСОБА_6 стосовно розподілу спадкового майна ОСОБА_7

За твердженням відповідачки, ОСОБА_6 з 1960 р. проживав у власному будинку - частині літ. "В", який побудував сам, на власні кошти на ділянці землекористування батька по вул. Училищна, 17 на підставі рішення виконкому Ленінської райради народних депутатів № 640 від 13.05.1060 р., яким будівництво було дозволене без виділення земельної ділянки з загальним користуванням двору. Співвласники будинку проти будівництва не заперечували.

В 1991 р. ОСОБА_6 звернувся до Ленінської райради народних депутатів з заявою про визнання за ним права власності на самочинну будівлю літ. "В" з прибудовами. ОСОБА_1 також звернувся до районної ради від свого ім'я, з заявою про оформлення усіх самочинно побудованих на ділянці батька ОСОБА_7 будівель: літ. "Д", "а-3", "а-4", "а-5", а також будівель - частини літ. "В", літ."в1", літ."в2". В листопаді 1991 р. з цього питання відбулося засідання виконкому, на якому був присутнім тільки ОСОБА_1, так як ОСОБА_6 не сповістили про засідання. На підставі тверджень ОСОБА_1, що усі самочинні будівлі побудовані його батьком ОСОБА_7, і виходячи з того, що вони знаходились на ділянці батька, виконком прийняв рішення від 15.11.1991 р. № 282/3 прийняти їх в експлуатацію з оформленням права власності ОСОБА_7 ( померлому), тим самим включивши в спадкове майно і власні будівлі ОСОБА_6.

За рішенням суду від 06.12.1994 р. по цивільній справі № 2-3, позов ОСОБА_1 був задоволено ОСОБА_6 були виділені його ж приміщення площею 44,4 кв.м, а ОСОБА_1 - будівлі, які знаходилися в фактичному користуванні їх батька ОСОБА_7, площею 75,5 кв.м. Отже по спадщині від свого батька ОСОБА_6 не отримав нічого.

За рішенням суду від 06.12.1994 р. сарай літ. "З" не був виділений ні одній із сторін і до теперішнього часу залишається спільною частковою власністю.

Сарай літ. "З" не межує з будівлями, які знаходяться в користуванні ОСОБА_1, але має спільну стіну з моєю вбиральнею літ. "У", капітальний ремонт якої можливий тільки одночасно з літ. "З".

Вхід в сарай літ. "З" здійснювався з боку земельної ділянки, яка перебувала у користуванні батька ОСОБА_6, а зараз в моєму користуванні, поки ОСОБА_1 самочинно не перевстановив його на свій бік.

Крім того, ОСОБА_1 вже понад 16 років проживає за іншою адресою і зазначеним сараєм не користується.

Сарай літ. "З" є старою спорудою з досок, потребує капітального ремонту чи зносу, однак ОСОБА_1 відмовлявся сумісно ремонтувати сарай і вбиральні і забороняє мені це робити, чим створює перешкоди в користуванні моєю вбиральнею.

При розподілі домоволодіння, розподіл успадкованої ділянки землекористування між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не здійснювався.

Межі фактичного користування земельною ділянкою ніякими правовстановлюючими документами визначені не були.

При цьому, відповідачка посилається на те, що огорожа між ділянками фактичного користування існує в тому ж вигляді, що і на момент проведення судової будівельно-технічної експертизи 10 грудня 1993 р..

Рішенням суду від 06.12.1994 р. по цивільній справі № 2-3 не вказано на необхідність зносу вказаної огорожі.

Крім того, за висновком судової будівельно-технічної експертизи № 837/1047/1048/24 від 12.06.2014 р. існуюча огорожа на межі ділянок фактичного землекористування не перешкоджає ОСОБА_1 користуватися його майном, не порушує правил пожежної безпеки, так як не обмежує вільне відкриття двері в літ. "Д" і не звужує ширину її проходу, яка відповідає вимогам п.4.6 СНІП 2.01.02-85 і ДБН В. 1.-7-2002.

ОСОБА_13 також посилається на те, що експертом встановлено, що грошова компенсація ОСОБА_6 з часткою 23/50 (нині 27/100) що належна до сплати з боку ОСОБА_1 з часткою 27/50) (нині 38/100) в висновку № 2554 від 24.01.1994 року встановлена невірно.

Так, відповідно до висновку експерта від 12.06.2014 року № 837/1047/1048/24 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз у висновку № 2524 від 24.01.1994 року розрахунок грошової компенсації, належної до сплати ОСОБА_6 з боку ОСОБА_1 виконаний невірно, що відповідно потягнуло неповну сплату грошових коштів на користь ОСОБА_6 й безоплатне користування частиною спадкового майна ОСОБА_1 на протязі більше ніж 19 років (стор. 22-23).

Різницю, яку мав би сплатити ОСОБА_1 ОСОБА_6 мала б скласти станом на 24.01.1994 року - 79199445 крб, або 791,99 грн., проти 7919944 крб. або 79,19 грн., що зазначено у висновку № 2524 від 24.01.1994 року.

Розрахунок грошової компенсації експертом проведено відповідно до Листа "Рекомендації відносно застосування індексів інфляції при розгляді судових прав" № 62-97 від 03.04.1997 року.

Сума недоотриманої грошової компенсації з урахуванням коефіцієнта інфляції за період з 24.01.1994 року по квітень 2014 року, належної ОСОБА_6 з боку ОСОБА_1 за частину спадкового майна в домоволодінні № 1а по вул. Ломоносова в м. Одесі на момент проведення експертизи складає 79985 грн..

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила:

- визначити порядок користування, між мною ОСОБА_3 та ОСОБА_1, частиною земельної ділянки в домоволодінні за адресою м.Одеса, вул. Ломоносова, № 1а, виходячи з рівності часток у вартості домоволодіння на час виникнення спільної часткової власності, згідно з варіантом другим порядку користування земельною ділянкою, визначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 837/1047/1048/24 від 12.06.2014 р..

- виділити їй ОСОБА_3 із спільної часткової власності в самостійне домоволодіння частину домоволодіння № 1а по вул. Ломоносова в м.Одесі, яке складається з : частини житлового будинку літ. "В" в складі приміщень 4а-1 житлове площею 13,90 кв.м, 4а-2 житлове пл. 8,90 кв.м, 4а-3 - житлове пл. 7,10 кв.м, 4а-4 кухню, пл. 10,0кв.м, 4а-5 санвузол пл. 4,50 кв.м, загальною площею 44,40 кв.м, жилою площею 29,9 кв.м.; вбиральню літ. "У"; сарай літ. "З".

- стягнути з ОСОБА_1, на її користь, суму недоотриманої компенсації за частку у спільному майні - домоволодінні № 1а по вул. Ломоносова в м.Одесі у розмірі 79985 грн.

- стягнути ОСОБА_1, на 99 користь, понесені по справі судові витрати: оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 1232 гривні 28 копійок, оплату судового збору.

В судовому засіданні ОСОБА_1, а також його представник підтримали подані позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що заяву, яка подана 01.10.2014р. в частині відмову від позову від відкликає та наполягає на розгляду позовних вимог у повному обсязі. (Т.1, а.с. 254-257). ОСОБА_1 також пояснив, що дійсно в рішенні Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994р. було допущено помилку, яка базувалась на невірній експертизі, у звязку з чим, йому було виділено у користування туалет під літ. «У», а фактично він користується туалетом під літ. «Т». Крім того, він користується сараєм під літ. «З», який просить виділити йому у користування. Він також пояснив, що заперечує проти виділення відповідачці ОСОБА_3 сараю літ. «З», а також він не згоден з розділом будинку в натурі, оскільки варіанти, які запропоновані експертом порушують його права. Зустрічний позов він не визнає, оскільки вважає його необґрунтованим. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що батьком відповідачки, без його погодження, був переміщений паркан, що розділяв частини приміщення. При цьому, ускладнюються відкривання дверей у літню кухню літ. «Д».

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала у повному обсязі, а також пояснила, що саме позивач ОСОБА_3 постійно обмежував право користування будинком її батька ОСОБА_6. Вона також пояснила, що сам ОСОБА_1 в будинку не проживає, а здає будинок в оренду. Паркан, який розташований біля літньої кухні літ. «Д» збудований з метою забезпечення безпеки від осіб, які проживають у частині будинку ОСОБА_1. Вона також вважає, що існує всі підстави для виділення частини будинку в натурі, за другим варіантом, який запропоновано експертом. Крім того, сарай літ. «З» вона бажає виділити у особисте користування, оскільки позивач ОСОБА_1 тривалий час користується ним без законних підстав. В звязку з чим, ОСОБА_3 просила задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_11, згідно поданої заяви просив справу розглянути у його відсутність. (Т.2, а.с.52)

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, виділення у користування господарських споруд підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, про виділ частки із спільної часткової власності в натурі, про стягнення суми недоотриманої компенсації за частку у спільному майні, витрати за проведення експертизи необхідно залишити без задоволення, на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що рішенням від 06.12.1994 р. Ленінського районного суду м. Одеси між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 був проведений в натурі розділ спадкової 1/4 частини домоволодіння № 17 по вул. Училищна в м. Одесі, як спадкоємцями за заповітом їх померлого 13.05.1988 р. батька ОСОБА_7.

ОСОБА_6 виділено 23/50 частини, які складалися з приміщень в жилому літ. "В": 4а-1,4а- 2, 4а-3, 4а-4, 4а-5, вбиральня літ. "Т".

ОСОБА_1 виділено 27/50 частини, які складалися з приміщень в жилому літ. "А": 2а, 2а-4, 2а-3, 2-2, 2-1, 2-3,1, літ. "Д" - літньої кухні, вбиральня літ. "У".

Крім того, згідно даного рішення було стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію у розмірі 7919944 крб. за частку у спільній частковій власності.

Вищевказане рішення набуло законної сили на підставі ухвали Одеського обласного суду. (Т.1,а.с. 15-17, 43-44), а також не є скасованим та не зміненим до теперішнього часу.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини спільної часткової власності, які регулюються наступними нормами законодавства.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п.1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 3 ст. 88 ЗК України встановлено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Згідно п. 20 Постанов у разі, коли громадяни, яким жилий будинок належить на праві спільної власності, крім наданої для будівництва й обслуговування цього будинку та господарських будівель земельної (присадибної) ділянки з належного дозволу відповідного органу виконавчої влади або місцевої ради тимчасово користуються ще й незайнятою суміжною ділянкою, суд, вирішуючи спір про порядок користування присадибною ділянкою та розпорядження нею, може одночасно визначити за тими ж правилами і порядок тимчасового користування суміжною ділянкою, зазначивши в рішенні, що він встановлюється на період до припинення права користування нею.

Пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК ( 2768-14 ) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Сторони по справі в своїх позовних вимогах наполягали на зміні порядку користування господарськими спорудами, а саме, ОСОБА_1 надати у користування туалет літ. «Т», а ОСОБА_3 надати у користування туалет літ. «У», оскільки саме такий порядок склався між сторонами.

В той же час, суд вважає, що з даного приводу вже було постановлено рішення суду, яким встановлений інший порядок користування господарськими спорудами, а таким чином, відсутні підстави для його змінення.

Необхідно також зазначити, що згідно висновку №837/1047/1048/24 судової будівельно-технічної експертизи від 26.10.2014р., яка була проведена експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що виділити в натурі - 23/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Ломоносова, 1а (Училищна, 17), що належать ОСОБА_6, в складі приміщень: частини житлового будинку літ. В, в складі приміщень: 4а- 1 - житлове площею 13,90 кв.м, 4а-2 житлове площею, 8,90 кв.м, 4а-3 - житлове площею, 7,10 кв.м, 4а-4 кухню, площею 10,0кв.м, 4а-5 санвузол площею 4,50 кв.м, загальною площею 44,40 кв.м, жилою площею 29,9 кв.м., а також надвірну споруду - вбиральню літ. «Т» не передбачається можливим.

Таким чином, виділити в натурі частину приміщення, яка була виділена у користування ОСОБА_6 згідно рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994 р. є не можливим.

Однак експертом встановлено, що можливо виділити ОСОБА_6 в натурі наступні приміщення: частини житлового будинку літ. В, в складі приміщень: 4а- 1 - житлове площею 13,90 кв.м, 4а-2 житлове площею, 8,90 кв.м, 4а-3 - житлове площею, 7,10 кв.м, 4а-4 кухню, площею 10,0кв.м, 4а-5 санвузол площею 4,50 кв.м, загальною площею 44,40 кв.м, жилою площею 29,9 кв.м., а також надвірних споруд: вбиральню літ. "У", сараю літ. «З». Однак вищевказаний варіант не відповідає рішенню Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994 р., тобто є таким, що неможливо прийняти до уваги.

Суд також звертає увагу на те, що сарай літ. «З» повинен перебувати у спільній частковій власності сторін, тобто кожних із співвласників має рівні права щодо володіння та користування даним приміщенням.

В ухвалі суду про призначення судової будівельно-технічної експертизи судом ставилось питання про можливість виділення ОСОБА_6 в натурі наступні приміщення: частини житлового будинку літ. В, в складі приміщень: 4а- 1 - житлове площею 13,90 кв.м, 4а-2 житлове площею, 8,90 кв.м, 4а-3 - житлове площею, 7,10 кв.м, 4а-4 кухню, площею 10,0кв.м, 4а-5 санвузол площею 4,50 кв.м, загальною площею 44,40 кв.м, жилою площею 29,9 кв.м., а також надвірних споруд: вбиральню літ. "У", сарай літ. "З", зі сплатою 1/2 грошової компенсації вартості сараю літ. З на користь ОСОБА_1.

Однак експерт не розрахував суму компенсації, посилаючись на те, що у висновку експерта №2524 від 24.01.1994р. була допущена помилка, що відповідно потягнуло неповну сплату грошових коштів на користь ОСОБА_6. Сума недоотриманої грошової компенсації з урахуванням коефіцієнта інфляції за період з 24.01.1994 року по квітень 2014 року, належної ОСОБА_6 з боку ОСОБА_1 за частину спадкового майна в домоволодінні № 1а по вул. Ломоносова в м. Одесі на момент проведення експертизи складає 79985 грн..

Суд не погоджується з висновком експерта, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994р. набуло законної сили, а також не є скасованим та не зміненим до теперішнього часу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації у розмірі 79985 гривень не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд вважає, що виділення сараю літ. «З» у користування будь-якого із співвласників можливо лише за умови компенсації вартості частки одним із співвласників на користь іншого.

В судовому засіданні сторони не просили призначити по справу додаткову або повторну експертизу, у звязку з чим, суд вважає, що суд позбавлений можливості вирішити питання про виділення у користування сторонам сараю літ. «З», а тому він повинен перебувати у спільній частковій власності сторін.

Необхідно також зазначити, що оскільки ОСОБА_3 не бажала збереження існуючого порядку користування, то, визначити інший порядок є неможливим.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що він не надав згоду на встановлення паркану, що розташований біля літньої кухні під літ. «Д» та сараєм літ. «З», що розташовані на території житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Ломоносова, 1а.

Відповідачка ОСОБА_3 також суду не надала жодного доказу, що встановлення паркану було узгоджено між сторонами.

На підставі викладеного, суд вважає, не необхідно усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом знесення за власний рахунок паркану, що розташований біля літньої кухні під літ. «Д» та сараєм літ. «З», що розташовані на території житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Ломоносова, 1а.

Керуючись ст.ст. 358,373,1261,1269 ЦК України в редакції 2003р., ст. 88,120, 158 ЗК України, ст.ст. 10, 11,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, виділення у користування господарських споруд задовольнити частково.

2. Зобовязати ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2) шляхом знесення за власний рахунок паркану, що розташований біля літньої кухні під літ. «Д» та сараєм літ. «З», що розташовані на території житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Ломоносова, 1а ( колішня вул. «Училищна, 17»).

3. В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення у користування господарських споруд відмовити.

4. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, про виділ частки із спільної часткової власності в натурі, про стягнення суми недоотриманої компенсації за частку у спільному майні, витрати за проведення експертизи залишити без задоволення.

5. Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 107 гривень 30 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя