Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 314/429/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22ц/778/4663/15 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - реєстраційна служба Вільнянського Районного управління юстиції в Запорізькій області, приватний нотаріус Сиротенко Геннадій Олександрович про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання прав покупця за договором, визнання права власності на житловий будинок, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просить визнати удаваним укладений 29.11.2012 року між відповідачами договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області - у частині покупця ОСОБА_4, перевести права та обов"язки покупця за цим договором на ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок.

В позові зазначає, що у 2012 році до нього звернувся ОСОБА_5 з пропозицією купити у нього житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області, який знаходиться по сусідству з його будинком, та в якому проживала його бабуся. В той час у нього гостювала його мати, яка тривалий час працює за кордоном і вони вирішила купити зазначений будинок у відповідача ОСОБА_5, але через те, що на будинок була накладена заборона на відчудження вони не встигли це зробити, оскільки мати виїхала за кордон, при цьому надала кошти для купівлі зазначеного будинку позивачем.. ОСОБА_3 домовився з власником житлового будинку ОСОБА_5 про ціну, строки та інші умови здійснення купівлі-продажу.

29 листопада 2012 року позивач купив житловий будинок у ОСОБА_5, за який особисто сплатив ОСОБА_5 кошти в розмірі 80000 грн., проте на прохання його колишньої дружини покупцем в договорі була зазначена її матір та теща позивача - ОСОБА_4, про що він також домовився з ОСОБА_5. З моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку всі правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у нього, будинком володіє та користується тільки він, його теща ОСОБА_4 до зазначеного будинку ніколи не вселялась, має на праві власності інше житло де і проживає, обіцяла переоформити право власності на будинок на його ім'я, але цього не зробила.

Посилаючись на те, що відповідач на час укладення зазначеного договору була пенсіонеркою та не мала коштів на купівлю нерухомості, житловий будинок куплено за його особисті кошти, які для нього надала його мати, тобто фактично будинок придбано позивачем, просив позовні вимоги задовольнити.

У свою чергу, відповідачка ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому вимагає виселити ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області, зобов'язати його повернути правовстановлюючі документи на житловий будинок та іншим чином не чинити перешкод у володінні та користуванні цим будинком.

У зустрічному позові відповідачка зазначила, що саме вона придбала спірний житловий будинок за власні кошти згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року, і є його власником, ОСОБА_3 протиправно утримує правовстановлюючі документи на житловий будинок та використовує його для зберігання будівельних матеріалів та іншого свого майна, тим самим перешкоджає здійснювати права власника. Враховуючи це, відповідачка й звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 документи на житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області, а саме: оригінал договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сиротенко Г.О.; витяг з Державного реєстру правочинів № 12196394 від 29.11.2012 року; витяг про державну реєстрацію прав № 36959105 від 25.12.2012 року; технічний паспорт на житловий будинок, складений ОП "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації".

В задоволенні іншої частини зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким усунути перешкоди, які створює ОСОБА_3 в користуванні, володінні і розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 Запорізької області, виселити ОСОБА_3 із будинку АДРЕСА_1 Запорізької області, зобов'язати його не чинити перешкод у володінні та користуванні цим будинком.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його ціну, а для другої сторони - право на отримання вартості предмета договору та обов'язок передати предмет договору новому власнику.

Також покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок із наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже презумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Разом із тим, відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому удаваним може бути як весь правочин, так і його частина. Зокрема, в частині його учасників, якщо буде встановлено, що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти вартість предмета договору, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною.

У п.25 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Як убачається із позовної заяви, на обґрунтування позовних вимог позивач посилався на правові підстави, передбачені ст.235 ЦК України.

Судом встановлено, що 29 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно із яким ОСОБА_4 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених ним позовних вимог. Задовольняючи частковао позовні вимоги ОСОБА_4 про зобов"язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 документи на спірний будинок суд виходив з того, що зазначені документи на житловий будинок знаходяться у ОСОБА_3

На підтвердження позовних вимог позивач ОСОБА_3 послався на ряд доказів, а саме, на розписку від 29.11.2012 року власноруч написаною продавцем спірного житлового будинку ОСОБА_5 з якої вбачається, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 80 000 грн. за проданий ним житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області до реєстрації договору купівлі-продажу зазначеного будинку ( а.с. 41).

Зі змісту заяви продавця спірного житлового будинку ОСОБА_5, яка була нотаріально посвідчена 29.01.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за № 247, та направлена на адресу Вільнянського районного суду вбачається, що ОСОБА_5 запропонував купити спірний будинок позивачу ОСОБА_3 та його матері, яка приїздила із-за кордону. Оскільки на будинок була накладена заборона відчудження, тому угоду купівлі-продажу вони не уклали. Через деякий час, коли була знята заборона на відчудження будинку він зателефонував ОСОБА_3 і останній погодився купити у нього спірний житловий будинок для себе. Вони домовилися про ціну, строки та інші умови здійснення купівлі-продажу, в тому числі щодо зазначення в договорі як покупця тещу ОСОБА_3 - ОСОБА_4 Він стверджує, що покупцем спірного житлового будинку фактично є ОСОБА_3, кошти за продаж зазначеного будинку він отримав від ОСОБА_3, а ОСОБА_4 тільки формальна була вписана покупцем у договорі ( а.с. 17).

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції зазначила, що ОСОБА_5 наполягає на своїх поясненнях викладених у вищезазначеній заяві від 29.01.2015 року, а також пояснила, що ОСОБА_5 не вів ніяких переговорів щодо купівлі-продажу спірного будинку з ОСОБА_4, побачив її тільки у нотаріуса, волевиявлення щодо купівлі спірного будинку було саме у ОСОБА_3, гроші за продаж будинку він отримав особисто від ОСОБА_3, ключі від будинку та сам будинок він передав ОСОБА_3, тому вважає саме ОСОБА_3 покупцем зазначеного житлового будинку.

В суді першої інстанції було встановлено, що з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку всі правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок знаходяться у ОСОБА_3, будинок також знаходиться у володінні та користуванні у ОСОБА_3 з моменту укладення договору купівлі-продажу, що не заперечувалося і самою відповідачкою ОСОБА_4, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції. Зазначені обставини вона також підтверджує у зустрічній позовній заяві від 20.02.2015 року ( а.с. 27-29), з якої також вбачається, що будинком вона не користується, ніколи в ньому не проживала., проживає за іншою адресою.

Твердження ОСОБА_4 проте, що ОСОБА_3 забрав всі оригінали документів на спірний житловий будинок під час спільного проживання з її дочкою не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зі своєю дружиною разом з ОСОБА_4 ніколи не проживали, а проживали вони за різними адресами, що не заперечувалося ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції. Доказів того, що ОСОБА_4 передала правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок своїй дочці і вони знаходилися за місцем проживанні ОСОБА_3 та її дочки, остання суду не надала, в правохоронні органи щодо протиправного утримання ОСОБА_3 документів на спірний будинок ОСОБА_4 не зверталась. З позовними вимогами про зобов'язання передати їй документи на будинок, вселення та усунення перешкод у користуванні будинком звернулася до суду тільки 20.02.2015 року, тобто після подачі ОСОБА_3 даного позову.

Крім того, в матеріалах справи міститься розписка від 26.11.2012 року, яка була власноруч написана ОСОБА_4 перед укладенням договору купівлі-продажу спірного будинку, що нею не заперечувалося в суді апеляційної інстанції, з якої вбачається, що ОСОБА_4 зобов"язується передати ОСОБА_3 безоплатно, добровільно право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, тобто, на якій розташований спірний будинок ( а.с. 42).

Таким чином, зазначені вище обставини свідчать про те, що покупцем житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області ОСОБА_4 фактично вважала ОСОБА_3

Посилання в рішення суду на письмові пояснення нотаріуса Сиротенко Г.О. свідчить лише про те, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку від 29.11.2012 року зі сторони покупця цього будинку підписувала та була ОСОБА_4, що й зазначає сам ОСОБА_3 у позовній заяві.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до суперечливого висновку та зазначає, що зміст розписки від 29.11.2012 року сам по собі підтверджує факт фізичної передачі ОСОБА_8 грошей за продаж жилого будинку, а не той факт, що всі суттєві умови договору купівлі-продажу обговорювалися та були погоджені продавцем будинку та ОСОБА_3, тобто, суд першої інстанції фактично прийшов до висновку, що саме ОСОБА_3 передав ОСОБА_8 гроші за продаж будику, а отже, відповідно до положень ст. 655 ЦК України є його покупцем.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що спірний житловий будинок фактично було придбано ОСОБА_3 для себе, оскільки обов'язки покупця за договором виконувались позивачем, який домовлявся про їх істотні умови, за власні кошти оплатив вартість житлового будинку, після укладення договору купівлі-продажу він прийняв житловий будинок, вселився в нього та користується ним, правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у нього, а відповідач формально вписана у договорі як покупець, доказів про придбання цього будинку за кошти ОСОБА_4 суду надано не було, тому є підстави для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області удаваним у частині покупця, оскільки реальне волевиявлення позивача та відповідача за позовом було спрямоване на виникнення у позивача ОСОБА_3права власності на нерухоме майно, що придбане за рахунок його коштів, та з того, що фактичним покупцем спірного майна є позивач ОСОБА_3

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, не з'ясував усі обставини справи та не надав їм належну правову оцінку, тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, отже, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3 є виправданими, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 колегія суддів вважає за необхідне відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області, укладений 29 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Сиротенко Г.О. та зареєстрований у реєстрі за №2054, удаваним з моменту його укладення в частині покупця ОСОБА_4.

Визнати ОСОБА_3 покупцем за договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області, укладений 29 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Сиротенко Г.О. та зареєстрований у реєстрі за №2054. Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області приватною власністю ОСОБА_3.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком АДРЕСА_1 Запорізької області,, шляхом виселення ОСОБА_3 із будинку, зобов"язання ОСОБА_3 передати документи на будинок відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: