Справа №2-о/489/186/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому зсіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2, про встановлення факту родинного звязку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинного звязку із померлим 09 квітня 2014 р. ОСОБА_3 як із братом. Перешкодою для оформлення спадщини, яку вона прийняла, є неспівпадіння прізвищ матері ОСОБА_4 і батька ОСОБА_5, як померли 25 січня 1993 р. та 10 березня 1988 р. відповідно, у свідоцтвах про їх смерть з прізвищем брата ОСОБА_3, а інших документів що б свідчили їх родинні відносини між ними немає.

В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала, суду пояснила, що оформити спадщину у нотаріуса за місцем розташування спадщини вона не може без рішення суду про встановлення такого факту.

Заінтересована особа ОСОБА_2 просила заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

З 09 жовтня 2015 р. у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» діє частина 2, якою встановлено, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 р.

Твердження заявниці в позові та посилання її на копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 в м. Севастополі 09 квітня 2014 р. не є достатнім доказом смерті вказаної особи.

Свідоцтво про смерть серії I-АС №055509 видане 11 квітня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі (а.с. 23), тобто після початку тимчасової окупації АР Крим та м. Севастополя, не вважається таким, що видана законним органом та у відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним та не створює правових наслідків.

Крім того, у відповідності до ст. 11-1 того ж Закону у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22 жовтня 2015 р. (а.с.27) спадкова справа після смерті ОСОБА_6 органами нотаріату України не заводилася.

Отже обставина відкриття спадщини, як стверджує заявниця, після смерті ОСОБА_6 та прийняття ними спадщини не підтверджена, а тому юридична мета, яку вона бажає досягти встановленням юридичного факту родинних відносин з ОСОБА_6 є недоведеною.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 любові Володимирівни відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький