АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2372/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_6, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення неустойки за несплату аліментів,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення неустойки за несплату аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Соснівського районного суду від 18 грудня 2008 року з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? всіх видів заробітку.

ОСОБА_8 аліменти добросовісно не сплачує, внаслідок чого має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 11699,99 грн. Позивачка стверджує, що дитина позбавлена матеріального забезпечення, дуже часто хворіє, а відповідач матеріально не допомагає.

Просила суд стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 15909 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2015 року позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 3231,44 грн. пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2015 року ухвалено з порушенням норм матеріального права та просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9І до ОСОБА_8 про стягнення неустойки за несплату аліментів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з вини відповідача, боржника по аліментам, допущено заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки, а тому він повинен сплатити пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав..

Встановлено, що на підставі рішенням Соснівського районного суду від 18 грудня 2008 року з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання даного рішення було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в державній виконавчій службі Черкаського районного управління юстиції, але за домовленістю стягувача та боржника, ОСОБА_8 добровільно сплачував аліменти. Державним виконавцем не було доведено до відома боржника ОСОБА_8 який щомісячний розмір аліментів він зобовязаний сплачувати на утримання дитини.

В 2014 році між стягувачем ОСОБА_9 та боржником ОСОБА_8 відбувся конфлікт, так як ОСОБА_8 відмовився надати матеріальну допомогу, окрім аліментів, на медичне обстеження дитини в м. Києві, що і спричинило звернення ОСОБА_9 до ДВС про притягнення ОСОБА_8 до відповідальності як особу, що ухиляється від сплати аліментів.

Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Разом із тим згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.

Як роз'яснив пленум у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Відповідно до розрахунків, наданих ДВС, відповідач щомісячно, за виключенням декількох місяців, добровільно сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але в різних розмірах, ніж нараховано пізніше державним виконавцем при виготовленні довідки про заборгованість, в зв'язку з чим утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 11699,99 грн. Державним виконавцем під час добровільного виконання рішення боржнику не доводився щомісячний розмір аліментів, який він повинен сплачувати, тому боржник сплачував аліменти самостійно визначаючи їх розмір, та вважаючи, що окремі місяці, де він проводить сплату аліментів в більшому розмірі, покривають несплату аліментів в окремі місяці.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Про те, що державним виконавцем визначався розмір заборгованості по аліментах, які повинен був сплачувати відповідач з моменту присудження їх судом та чи повідомлялися стягувач і боржник про розмір аліментів, який платник повинен сплачувати, а стягувач одержувати, а також про розмір заборгованості, доказів не надано.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість ОСОБА_8 по аліментах була визначена державним виконавцем лише 01.04.2015 року, коли ОСОБА_8 зявився до ДВС та надав дані про розмір сплачених ним аліментів.

Ознайомившись з визначеною заборгованістю по аліментах, ОСОБА_8 зобовязався погасити її протягом трьох-чотирьох місяців. Станом на червень 2015 року вся заборгованість по аліментах ОСОБА_8 погашена. Таким чином після встановлення заборгованості по аліментах та доведення розміру заборгованості державним виконавцем боржнику, боржник у встановлений державним виконавцем термін повністю виконав взяте зобовязання та станом на 08.06.2015 року повністю погасив заборгованість по аліментах.

Сам відповідач в судовому засіданні пояснив, що про заборгованість по аліментах до 01.04.2015 року він не знав, попереджень та повідомлень від державного виконавця не отримував.

Дана обставина є важливою, оскільки саме після такого попередження і саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. Крім того, таке попередження необхідне ще й тому, що боржник, за його відсутності, сплачуючи заборгованість певними сумами, в разі незгоди, буде позбавлений можливості оспорювати її (заборгованості) розмір у встановленому законом порядку.

Надані позивачкою до суду першої інстанції копія ухвали Соснівського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року, якою тимчасово обмежено ОСОБА_8 у праві виїзду за межі України на може свідчити про його вину у виникненні заборгованості по аліментах, так як даною ухвалою лише встановлено факт боргу, а не ухилення від сплати аліментів, так як судом встановлено, що аліменти сплачувались добровільно і по 01.04.2015 року державний виконавець ніяких контактів з боржником не мав. Відповідно до чинного законодавства справа про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України слухалась у відсутність боржника.

Із подання державного виконавця до Черкаського РВ УМСВС в Черкаській області про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності вбачається, що останній не ухилявся від сплати аліментів, а сплачував їх не в повному розмірі. Крім того, працівниками міліції ОСОБА_10 не опитувався та про наявність у нього заборгованості по аліментах не попереджався.

Як на підставу вини відповідача в сплаті аліментів в неповному обсязі суд першої інстанції поклався на обовязок відповідача правильно самостійно обраховувати розмір аліментів в період, коли він не працював, виходячи з середнього заробітку в даній місцевості, що є неприпустимим. Такого обовязку на відповідача судовим рішенням не покладено, окрім того, відповідно до вимог закону, це є прямим обовязком державного виконавця.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта щодо відсутності його вини в виникненні заборгованості та стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими і відповідають положенням матеріального права, а судом першої інстанції, при розгляді спору, було неповністю, проаналізовано надані сторонами докази та відповідні норми законодавства та враховано їх при ухваленні рішення.

Судом першої інстанції було неповно зясовано обставини справи, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та безпідставного стягнення неустойки за несплату аліментів за відсутності його вини у виникненні заборгованості.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_9 необхідно відмовити в позові до ОСОБА_8 про стягнення неустойки за несплату аліментів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_6, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2015 року задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2015 року, скасувати.

ОСОБА_9 відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_8 про стягнення неустойки за несплату аліментів.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :