Справа № 780/215/15-ц Головуючий у І інстанції Колодко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/4839/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 24 16.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В.., Верланова С.М.

при секретарі Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2015 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування,-

встановила :

У травні 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.01.2011 року, о 04 годині 50 хвилин, відповідач, керуючи автомобілем „Газель", державний номер НОМЕР_1, на 105 км автодороги Бориспіль - Запоріжжя, не забезпечив технічно справний стан автомобіля, внаслідок чого відірвались задні колеса, що спричинило пошкодження автомобіля „Дачія", державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.02.2011 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому позивачем відшкодовано шкоду ОСОБА_4 матеріальний збиток 13078,75 гривень.

Просив стягнути з відповідача зазначену суму матеріального збитку та витрати на оплату юридичних послуг в розмірі 200,00 гривень відповідно до умов контракту і судові витрати.

Заперечуючи позов, відповідач та його представник посилалися на те, що ОСОБА_3 управляв транспортним засобом - автомобілм „Газель", державний номер НОМЕР_1, який належить юридичній особі - ТОВ „Фідес", перебуваючи з товариством у трудових відносинах. А тому вважали, що відшкодовувати шкоду має власник автомобіля, а не водій.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2015 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 6000 грн. та 60 грн. судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 16.01.2011 року, о 04 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем „Газель", державний номер НОМЕР_1, на 105 км автодороги Бориспіль - Запоріжжя, не забезпечив технічно справний стан автомобіля, внаслідок чого відірвались задні колеса, що спричинило пошкодження автомобіля „Дачія", державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.02.2011 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Судом встановлено, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, доказів, що власник транспортного засобу або водій повідомляв страхову компанію про страховий випадок, що мав місце о 04 годині 50 хвилин на 105 км автодороги Бориспіль - Запоріжжя з вини відповідача, останній не надав, а тому позивачем здійснено страхове відшкодування ОСОБА_4 збитків в розмірі 13 078,75 гривень з фонду захисту потерпілих.

Дані обставини підтверджуються копією постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.02.2011 року, якою відповідача ОСОБА_3 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, копією заяви ОСОБА_4 від 29.03.2012 року про виплату відшкодування, копією дослідження №СА1271АО-02.02/1 від 02.02.2011 року про оцінку автомобіля „Дачія", державний номер НОМЕР_2, копією наказу моторного (транспортного) страхового бюро України №1543 від 15.05.2012 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_4, копією платіжного доручення №2296 від 16.05.2012 року про страхове відшкодування в розмірі 13078,75 гривень ОСОБА_4

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача. При цьому суд, враховуючи тяжкий матеріальний стан відповідача, що він має мізерний заробіток та на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, а також, що він не має у власності нерухомого майна, проживає з сім'єю в будинку, що належить його батьку, а дружина не працює, відповідно до положень ч.4 ст.1193 ЦК України дійшов висновку про можливість зменшити розмір відшкодування на користь позивача до 6000 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що на час дорожньо-транспортної пригоди він перебував у трудових відносинах з ТОВ „Фідес" і на цих підставах керував автомобілем, що належав останньому, оскільки будь-яких доказів, в розумінні ст..ст.57-60 ЦПК України щодо зазначених обставин останній не надав.

У ході розгляду справи в апеляційній інстанції відповідач пояснив, що записи у трудовій книжці щодо його роботи в ТОВ «Фідес» відсутні, інших документів щодо його роботи в товаристві у нього не має, правові підстави (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, дорожні листи, транспортні накладні тощо) щодо керування транспортним засобом, що належав товариству, він надати не може, місце знаходження ТОВ „Фідес" на даний час йому не відоме. Зазначав, що раніше, товариство знаходилося на території Переяслав-Хмельницького хлібзаводу, але підприємство визнано банкротом і на даний час не здійснює ніякої діяльності.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: