УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Рожнівської сільської ради про визнання незаконними рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права на частку у майні спільної власності та за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, Рожнівської сільської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним рішення, визнання права на частку у майні спільної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народилася у житловому будинку по АДРЕСА_1 в с. Рожків Косівського району, який відповідно до довідки Рожнівської сільської ради належить до суспільної групи колгоспників. У зв'язку із одруженням вона тимчасово перейшла проживати у господарство свого чоловіка в с. Видинів Снятинського району Івано-Франківської області.

Однак постійно, майже кожного тижня, приїжджала в с. Рожнів і надавала допомогу матері у веденні господарства та будівництві будинку. Оскільки у її матері ОСОБА_8 погіршилося здоров'я і за її проханням з серпня 2013 року вона стала проживати із матір'ю, проживає в цьому господарстві безвиїзно.

У листопаді 2013 року відповідач у справі ОСОБА_7 заявив, що даний будинок належить йому на праві приватної власності, а вона знята з реєстрації проживання в цьому будинку. Вважає дане рішення Виконавчого комітету Рожнівської сільської ради про її виписку незаконним, оскільки жодної згоди на її виписку з цього господарства не надавала, а також вважає, що відповідач незаконно оформив право власності на даний будинок за собою, так як до даного будинку він не має жодного відношення, оскільки це є колгоспний двір, де він не був прописаний і жодної участі у будівництві не брав.

ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6, Рожнівської сільської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права на частку у майні спільної власності, обґрунтовуючи його тим, що в 2001 році ОСОБА_7 звернувся до неї з заявою про те, що треба узаконити господарство, тобто виготовити свідоцтво про право власності, на що вона погодилась та надала певну суму грошей. Однак у листопаді 2013 року її дочка ОСОБА_6 повідомила, що ніхто не має права на частку у майні цього господарства, оскільки, зі слів брата, свідоцтво про право власності видане на нього. При зверненні до сільської ради їй стало відомо, що її позбавили права на дане будинковолодіння, видавши документ на власність в цілому на її сина. Вважає, що такі дії сільської ради є незаконними, оскільки її позбавлено права на майно, а саме: на господарство, яке нею збудоване за власні кошти, і жодної участі у будівництві син не брав, оскільки він проживав у іншому будинку.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 30 квітня 1996 року № 98, яким вирішено виписати ОСОБА_9 від господарства згідно з актом обстеження матеріально побутових умов складеного депутатом сільської ради ОСОБА_10

Визнано незаконним рішення Рожнівської сільської ради від 27 вересня 2000 року № 223 про визнання права власності ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 16 березня 2001 року Рожнівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області та зареєстроване Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі прав на нерухоме майно № 1407, за яким власником будинку б/н з господарськими будівлями і спорудами в цілому по АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності по 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2014 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просила скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з по-господарською книгою 7/1, особовий рахунок 957, за 1991-1995 роки в господарстві зареєстровані ОСОБА_8 - голова господарства, ОСОБА_9, ОСОБА_11, виписана рішенням виконавчого комітету від 27 грудня 1994 року № 279. Суспільна група господарства - колгоспники.

Також сільським головою у листі повідомлено, що згідно з книгою № 17 у господарстві № 1137-1 по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_8 - голова господарства, ОСОБА_7 - син.

Згідно з погосподарською книгою 7/1, особовий рахунок НОМЕР_1, в господарстві зареєстровані: ОСОБА_8 - голова господарства, ОСОБА_9 - дочка, виписана у с. Видинів рішенням виконавчого комітету від 30 квітня 1996 року № 98, ОСОБА_7 - син, зареєстрований рішенням Виконавчого комітету від 27 вересня 1996 року № 209.

Також установлено, що реєстрація права власності на будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, здійснена Рожнівською сільською радою тільки за ОСОБА_7

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовів, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Рожнівської сільської ради від 30 квітня 1996 року про виписку із господарства ОСОБА_6 та рішення від 27 вересня 2000 року про визнання права власності за ОСОБА_7 на дане будинковолодіння та свідоцтво про право власності на його ім'я є незаконними, оскільки вказані документи суперечать дослідженим доказам у справі та закону, порушують права інших членів колгоспного двору, а тому частки в колгоспному дворі його членів мають бути рівними, та вказане майно між позивачами та відповідачем слід розділити в рівних частинах по 1/3 кожному.

Колегія суддів апеляційного суду, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовів, виходила з того, що судом першої інстанції не враховано того, що станом на 15 квітня 1991 року в господарстві була зареєстрована дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_11, яку до участі в справі не залучено, та вирішили справу про її права та обов'язки.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Вимогами п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положеннями статей 17, 18 Закону Украъни «Про власність» встановлено, що щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Також ОСОБА_12 усною заявою від 22 липня 2014 року під час судового засідання у суді першої інстанції та письмовою заявою від 19 вересня 2014 року відмовилася від своєї частини у господарстві за адресою: АДРЕСА_1, на користь сестри ОСОБА_6 Претензій до спадкового майна не має.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Суд апеляційної інстанції на вищезазначене уваги не звернув, не врахував того, що ОСОБА_12 відмовилася від своєї частини у господарстві, не має претензій до спірного майна, та дійшов передчасного висновку про те, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2014 року вирішено питання про її права та обов'язки.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку з чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року скасувати, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко