ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1225/15-ц
Провадження № 2/210/1089/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу в складі:
головуючого судді: Літвіненко Н.А.
при секретарі: Рябченко І.В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. , -
Факт надання позики та, відповідно, її отримання відповідачем, підтверджено змістом розписки (Договір позики 1).
Факт надання ОСОБА_4 вищезазначеної грошової суми та, відповідно, її отримання відповідачем, підтверджено також змістом розписки від 16.02.2014 р. В даній розписці відповідач зазначив, що грошові кошти по Договору позики 1 не повернуті.
Зі змісту Договору позики 2 вбачається, що відповідач, окрім обов'язку повернути суму боргу в установлений договором строк, зобов'язався сплатити відсотки у розмірі 2000,00 грн. щомісячно за користування наданими у позику грошовими коштами.
Відповідач, всупереч вимогам Договорів позики, вищезазначені грошові суми не повернув, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Невиконання відповідачем зобовязання, в результаті якої виникла заборгованість, є істотним порушенням договорів позики, а тому просив, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2:
-3% річних від простроченої суми 3000,00 грн.
-3% річних від простроченої суми 2040,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не зявився , надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
Відповідач, представник відповідача у судове засідання не зявились , про день та час слухання справи повідомлені належно .
Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи.
Суд дослідивши матеріали справи , взявши до уваги заяву представника позивача , вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав:
Факт надання позики та, відповідно, її отримання відповідачем, підтверджено змістом розписки (Договір позики 1).
Факт надання ОСОБА_4 вищезазначеної грошової суми та, відповідно, її отримання відповідачем, підтверджено також змістом розписки від 16.02.2014 р. В даній розписці відповідач зазначив, що грошові кошти по Договору позики 1 не повернуті.
Зі змісту Договору позики 2 вбачається, що відповідач, окрім обов'язку повернути суму боргу в установлений договором строк, зобов'язався сплатити відсотки у розмірі 2000,00 грн. щомісячно за користування наданими у позику грошовими коштами.
Строк виконання зобовязань за Договорами позики встановлено до 17.03.2014 року.
Відповідач, всупереч вимогам договорів позики, вищезазначені грошові суми не повернув. Відповідно до припису ст.1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
При цьому, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договорами позики встановлено нарахування відсотків за користування позикою.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (Такий висновок зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).
Згідно із ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах - є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути /позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В ч.І ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, як то передбачено ч. І ст.527 ЦК України, зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. І ст.530 ЦК України).
Відповідач, в порушення вищезазначених норм цивільного законодавства та умов Договорів позики, позику в строк, визначений в розписках, не повернув, чим порушує права, як позикодавця.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.
Так, згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, Відповідач, у встановлений строк, не повернув мені борг, що є порушенням грошового зобов'язання з боку Відповідача.
Судом встановлено, що період прострочення повернення позики за Договором позики 1: з 17.03.2013 по 17.03.2015 р. - 730 днів.
Період прострочення повернення позики за Договором позики 2: з 17.03.2014 по 17.03.2015 р. - 365 днів.
Загальна сума позовних вимог по договору позики 2 становить 117937,20 (сто сімнадцять тисяч девятсот тридцять сім) гривень 20 копійок.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 543, 546, 554, 651, 1046, 1049, 1050 ЦК України ст. ст. 10,11,60, 88, 130, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1981,21 гривень на відшкодування судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду в Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дні проголошення апеляційної скарги .

Суддя: Н. А. Літвіненко