У Х В А Л А

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ковпаківського районного суду Сумської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 26 грудня 2012 року ОСОБА_3 було відкрито кредитний ліміт на платіжну картку. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку він, незважаючи на вимоги, не погасив.

Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 20 265 грн. 80 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду Сумської області від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 01 липня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 20 265 грн. 80 коп., розстрочивши виконання рішення суду на 24 місяці. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення в частині розстрочення виконання рішення суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Розстрочуючи рішення суду про стягнення кредитної заборгованості на 24 місяці, суд першої інстанції виходив із скрутного матеріального становища відповідача, оскільки він є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням і має на утриманні малолітню доньку.

Апеляційний суд погодився із указаним висновком районного суду, зазначивши при цьому також про те, що відповідач з дружиною проживають у гуртожитку, майна у власності він не має, дружина не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а він отримує невелику пенсію по інвалідності, з якої відраховується частина на відшкодування шкоди іншій особі.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 26 грудня 2012 року ОСОБА_3 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника.

У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 20 265 грн. 80 коп., яку він, незважаючи на вимоги, не погасив.

Відповідно до 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналіз ст. 373 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що розстрочення виконання рішення суду може бути надане у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Крім того, ст. 13 ЦК України заборонено вчинення дій або зловживання правом, якщо цими діями завдається шкода іншій особі, у даному випадку стягувачу.

Так, звертаючись із заявою, ОСОБА_3 послався на свій незадовільний стан здоров'я, оскільки він є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням (по зору), а також має на утриманні малолітню доньку (а.с. 55).

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не навів у своєму рішенні обставин, що утруднюють або унеможливлюють виконання рішення суду, а встановлення відповідачеві третьої групи інвалідності за загальним захворюванням та народження у нього дитини не є достатньою підставою для висновку про його скрутне матеріальне становище. Крім того, суд не врахував, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, покращивши своє майнове становище.

Крім того, висновки апеляційного суду про те, що відповідач майна у власності не має, його дружина не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а він отримує невелику пенсію по інвалідності, з якої відраховується частина на відшкодування шкоди іншій особі, є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами (ст. ст. 57-59 ЦПК України). Тобто висновок апеляційного суду про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду обґрунтовано на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому ті обставини, що боржник має зобов'язання перед іншими кредиторами не можуть бути достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду та не стосуються прав та обов'язків стягувача.

Апеляційний суд також не звернув уваги на те, що відповідач не провів навіть часткового виконання рішення суду на підтвердження того, що в разі задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду він належним чином погасить існуючу заборгованість.

Суд апеляційної інстанції не врахував того, що невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушують матеріальні інтереси стягувача, що може призвести до негативних наслідків для нього.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині вирішення питання про розстрочення виконання рішення не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для вирішення цього питання у відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 01 липня 2015 року в частині розстрочення виконання рішення Ковпаківського районного суду Сумської області від 28 квітня 2015 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська