АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3528/14-ц Номер провадження 22-ц/786/627/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Гальонкін С.А., Акопян В.І.

При секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,--

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПП ОСОБА_4 в якому просила визнати договір з індивідуальним номером замовлення СМ 377 від 24 червня 2014 року між ОСОБА_2 Павлівноюта ПП ОСОБА_4 недійсним, стягнути з відповідача на її користь суму завдатку в розмірі 2000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2014 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_4 про визнання договору недійснимвідмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_4 був укладений договір з індивідуальним номером замовлення ОМ-377. Предметом Договору було виготовлення відповідачем і передача у власність позивача метало пластикових конструкцій (вікон).

Умовами вказаного договору сторони досягли згоди про виготовлення і передачу у власність позивача металопластикових конструкцій профіль: «Lider». Також сторони досягли згоди з приводу оплати виконаних робіт, а саме: вартість виробу складає 7362 грн., завдаток - 2000 грн., борг до передачі у власність - 5362 грн.

Відповідно до ст. 702 ЦК України сторони можуть укласти договір купівлі-продажу товару на підставі ознайомлення покупця із зразком товару (за описом, каталогом тощо). Договір купівлі-продажу товару за зразком є виконаним з моменту доставки товару у місце, встановлене договором, а якщо місце передання товару не встановлене договором, - з моменту доставки товару за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості.

Згідно ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Статтею 700 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необгрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв'язку з відсутністю у нього такої інформації.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 207 визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також маральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження того, що в момент укладення договору вона не була належним чином ознайомлена з умовами оскаржуваного договору, чи те що її було навмисно введено в оману. Доказів того, що між сторонами було досягнуто згоди на виготовлення та установку метало пластикових конструкцій німецького виробництва марки «Winbau» матеріали справи не містять.

При укладенні договору позивач отримала вичерпну інформацію щодо умов та предмету договору, жодних застережень щодо викладених обставин у неї не виникло, про що свідчать її особистий підпис у договорі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору з індивідуальним номером замовлення СМ 377 від 24 червня 2014 року є безпідставними. Оскільки даний договір є чинним, підстав для стягнення з відповідача на її користь суму завдатку в розмірі 2000 грн. не має.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що завдаток переданий ОСОБА_2 ПП ОСОБА_4 залишається у відповідача відповідно до ст. 571 ЦК України.

Такий висновок є помилковим, оскільки судом не враховано, що позивач просила визнати недійснимдоговір з індивідуальним номером замовлення СМ 377 від 24 червня 2014 року, та з підстав недійсності правочину стягнути з відповідача на її користь суму завдатку в розмірі 2000 грн. Підстави визнання договору недійсним районним судом взагалі не досліджувалися, висновків, щодо його недійсності не зроблено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове, в задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, ч.1 п.2 ст. 307, ч.1 п.4 ст. 309, ч.2314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2014 року- скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_4 про визнання договору недійснимвідмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий у справі: Одринська Т.В.

Судді : Акопян В.І.

Гальонкін С.А.