19.11.2015 Справа № 756/9968/15-ц
Провадження № 2/756/4970/15
Ун. № 756/9968/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді- Камбулова Д.Г.

при секретарі: Ковган О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу, обґрунтовуючи свій позов наступним.

На підставі кредитного договору від 16 серпня 2006 року позивач отримав в акціонерному комерційному банку «ТАС-Комерцбанк», яке в подальшому було реорганізоване у ВАТ «Сведбанк», яке згодом було реорганізовано у ПАТ «Сведбанк», а правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», кредит у розмірі 50 000 доларів США на строк з 16.08.2006 року по 16.08.2013 року.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого було відчужено заборгованість за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором від 16 січня 2006 року.

В той же день, 28.11.2012 року, між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого було відчужено заборгованість за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором від 16 січня 2006 року.

Позивач вважає, що договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» порушує умови договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», оскільки п. 2.6 договору факторингу, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передбачено, що наступне відступлення права вимоги заборгованості до боржників будь-яким третім особам допускається виключно за умови отримання фактором від банку попереднього письмового дозволу (погодження) Спостережної Ради Банку.

Оскільки письмовий дозвіл (погодження) Спостережної ради Банку відсутній, позивач вважає, що спірний договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. 227 ЦК України, як такий, який укладений без відповідного дозволу Банку, як первісного кредитора.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник співвідповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» проти позову заперечив. Вважає, що при укладенні договору факторингу від 28.11.2012 року, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було дотримано умови попереднього договору факторингу, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Рішенням Спостережної Ради ПАТ «Сведбанк» від 20.11.2012 року було надано дозвіл на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників ТОВ «Кредитні ініціативи». Вважає, що укладення спірного договору відбулось з повним дотриманням вимог Закону, зокрема ст. 227 ЦК України. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв'язку з його безпідставністю.

Представник співвідповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. У судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - публічного акціонерного товариства «Омега Банк» у судове засідання також не з'явився. Звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника співвідповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», дослідивши письмові докази по справі, суд вважає. що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 серпня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», і позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії в розмірі 50 000 грн. на строк з 16 серпня 2006 року по 16 серпня 2013 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитом.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», і ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі позичальників та в переліку кредитних договорів, право на вимогу якої належить банку, в тому числі й за кредитним договором, який укладений з позивачем.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

На підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення, зокрема й за кредитним договором, який укладений з позивачем.

Перехід прав вимоги від за кредитним договором від 16 серпня 2006 року від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» відбувся на підставі вказаного договору факторингу та на підставі протоколу № 19 спостережної Ради АТ «Сведбанк».

Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний недійсним.

Відповідно до виписки № 1 протоколу № 19 Спостережної Ради АТ «Сведбанк», 20 листопада 2012 року Спостережною Радою було прийнято рішення про надання дозволу компанії групи «Укрборг», що придбає право вимоги згідно даного рішення, на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників (як в цілому, так і будь-якої її частини), Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (п.4 Протоколу). (а.с. 99-102).

А отже суд приходить до висновку про укладення оскаржуваного договору з дотриманням вимог закону, в тому числі з дотриманням ст. 227 ЦК України, оскільки первісний кредитор надав дозвіл на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників (як в цілому, так і будь-якої її частини), Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 зазначає, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод и інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси (частина перша та друга ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З огляду на те, що ні позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві, ні його представником у судовому засіданні не було вказано які саме права або інтереси позивача за даним позовом були порушені укладенням оспорюваного правочину, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 заінтересованою стороною у вказаних правовідносинах, а відтак і відсутності у відповідача матеріально-правових підстав для звернення із відповідним позовом.

З огляду на наведене, суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 215, 216, 227, 1077, 1078, 1079 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 30, 58-60, 88, 169, 212-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Камбулов