Справа №2-1579/2010 14.04.2015 14.04.2015 14.04.2015
Провадження №22-ц/784/782/15 Суддя по 1 інстанції - Богатирчук Г.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2010 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

4 червня 2009 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 26 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк), укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 44 200 швейцарських франків під 9,99 % річних строком до 25 квітня 2014 року на споживчі цілі.

В порядку забезпечення вказаного зобов'язання 26 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, яким вона зобов'язалася нести солідарну відповідальність з позичальником за вказаним кредитним договором.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитного зобов'язання, 2 червня 2009 року поручителю, як і позичальнику, була направлена письмова вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка залишена без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 41 803,73 швейцарських франків, що еквівалентно 284 421,36 грн., заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 12 травня 2009 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2010 року позов Банку задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Банку 41 803,73 швейцарських франків, що за курсом НБУ еквівалентно 284 421,36 грн., заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою того ж суду від 12 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку.

Рішення суду позичальник не оскаржує, тому в частині стягнення заборгованості з позичальника воно апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частин 1,2, 4 ст. 543 ЦК, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 26 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 44 200 швейцарських франків під 9,99 % річних строком до 25 квітня 2014 року (а.с. 5-10).

Позичальник зобов'язався щомісячно погашати суму кредиту та відсотків відповідно до графіка погашення кредиту.

В порядку забезпечення вказаного зобов'язання 26 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за вказаним кредитним договором в повному обсязі, договір діє до повного виконання позичальником усіх зобов'язань основним договором (а.с.14).

Умовами кредитного договору та договору поруки передбачено, що у разі неналежного виконання кредитного зобов'язання, зокрема, порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій строком більше, ніж на один місяць, Банк має право на дострокове стягнення усієї кредитної заборгованості (п.5.5 кредитного договору).

Крім того, у пункті 2.1 договору поруки сторони зазначили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитного зобов'язання, 2 червня 2009 року поручителю, як і позичальнику, була направлена письмова вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка залишена ними без задоволення, в зв'язку з чим Банк звернувся з позовом до суду.

З 1 липня 2008 року Банк збільшив процентну ставку за користування кредитними коштами на 2 %, про що повідомив позичальника, тому розмір процентної ставки став 11,99 % річних замість 9,99% річних. Згода поручителя на збільшення процентної ставки відсутня.

Зазначене підтверджується копіями відповідних листів Банку до позичальника та розрахунком заборгованості (а.с. 15, 69-72).

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 12 травня 2009 року, згідно із розрахунком Банку, утворилася заборгованість в розмірі 41 803,73 швейцарських франків, що за курсом НБУ еквівалентно 284 421,36 грн., із яких:

- 37 144,45 швейцарських франків, що еквівалентно 252 720,88 грн., - заборгованість за кредитом;

- 3 862,60 швейцарських франків, що еквівалентно 26 280,10 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 796,68 швейцарських франків, що еквівалентно 5 420,38 грн., - пеня.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що з 1 липня 2008 року проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 11,99 % річних.

Отже, зазначене збільшує обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2, яка своєї згоди на це не надавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Оскільки внаслідок збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами збільшився обсяг відповідальності поручителя, тому порука, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, є припиненою.

За такого, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, якими врегульовано питання припинення поруки, стягуючи заборгованість солідарно з позичальника та поручителя, порука якого є припиненою.

Враховуючи викладене, заочне рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку допоручителя ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2010 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: