АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/4741/2015 Головуючий у І інстанції - Катющенко В.П.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ТОВ «Акважитлосервіс» про захист прав споживачів, просили суд стягнути з ТОВ "Акважитлосервіс" на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в сумі 16 223,00 грн.; стягнути з ТОВ "Акважитлосервіс" на користь ОСОБА_3 безпідставно отримані кошти в сумі 11 750,00 грн.; визнати незаконними дії ТОВ "Акважитлосервіс" стосовно встановлення для ОСОБА_2 в договорі на відшкодування витрат з утримання паркінгу № 65-П2 від 13 листопада 2009 року та для ОСОБА_3 в договорі на відшкодування витрат з утримання паркінгу № 66-П2 від 13 листопада 2009 року необґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу № 2 в АДРЕСА_1; зобов'язати ТОВ "Акважитлосервіс" провести розрахунок обґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу № 2 в АДРЕСА_1, на підставі якого надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проекти договорів щодо надання комунальних послуг

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 13 листопада 2009 року між ОСОБА_2, яка є власником машиномісця № 120 та позивачем ОСОБА_3, який є власником машиномісця № 121, що розташовані в паркінгу по АДРЕСА_1, та відповідачем було укладено договори № 65-П2 та № 66-П2 відповідно, на відшкодування витрат з утримання паркінгу. Згідно п. 1.1. зазначених договорів, відповідач зобов'язаний надавати їм послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішніх мереж, освітлення та опалення паркінгу, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, послуги паркувальника у паркінгу. Згідно п. 1.2. договорів вони зобов'язані оплачувати відповідачу за надані послуги плату, кожний в сумі по 250,00 грн., враховуючи ПДВ. За період з 16 лютого 2010 по даний час, ОСОБА_2 сплатила відповідачу кошти по зазначеному договору на загальну суму 16 223,00 грн. За період з 17 березня 2010 року по даний час ОСОБА_3 сплатив відповідачу кошти за вказаним договором на загальну суму 11 750,00 грн. Враховуючи, що між ними та відповідачем фактично не були укладені договори про надання комунальних послуг, то кошти в сумі 27 973,00 грн., отримані від них відповідачем є безпідставно отриманими і на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягають їм поверненню. Окрім того, відповідач 01 липня 2014 року надав їм для підписання проект додаткової угоди № 1 до вказаних договорів, за якою пропонує збільшити розмір щомісячної плати з 250,00 гривень до 300,00 гривень на місяць, включаючи ПДВ, а витрати на електроенергію мають розраховуватись відповідачем самостійно. Враховуючи, що умови цієї додаткової угоди № 1 не відповідають вимогам Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема п. 1 ст. 26 Закону, а також порушують права позивачів як споживачів послуг відповідно до п.п. 7 п. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", то така пропозиція з боку відповідача є протизаконною. Крім того, відповідач не має права в односторонньому порядку збільшувати розмір оплати за нібито надані комунальні послуги та нараховувати позивачам суми заборгованості з їх оплати по підвищеній вартості послуг. На пропозицію укласти зазначену додаткову угоду № 1 до вищевказаних договорів, вониі 01 серпня 2014 року подали відповідачу листи, які були зареєстровані відповідачем за вх. № 192 від 01 серпня 2014 року з проханням зменшити вартість отримуваних послуг до економічно обґрунтованих, які, на їх думку, мають становити не більше 100,00 грн. на місяць, враховуючи ПДВ. Однак до цього часу, в порушення п. 2 ст. 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач не надав позивачам жодної відповіді на їхні листи.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційної скарзі представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Судом встановлено, що 13 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Акважитлосервіс" було укладено договір № 65-П2 на відшкодування витрат з утримання паркінгу. Того ж дня, між ОСОБА_3 та ТОВ "Акважитлосервіс" було укладено аналогічний договір № 66-П2 на відшкодування витрат з утримання паркінгу.

Відповідно до п. 1.1. даних договорів, предметом договору є забезпечення виконавцем - ТОВ "Автожитлосервіс" - надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а саме: прибирання приміщень паркінгу та прилеглої до нього території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішніх мереж, освітлення та опалення паркінгу, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, послуги паркувальника, у паркінгу № 2 по вул. Шумського 1. Замовник зобов»язався забезпечувати своєчасну оплату вказаних послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.2. даних договорів, розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення договору становить з ПДВ - 250 грн.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

В частині першій статті 26 цього Закону визначені істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною другою та третьою цієї статті визначено, що крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як видно зі справи, сторонами договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо розміру встановленої плати, про що свідчить підписи позивачів у вказаних договорах на відшкодування витрат з утримання паркінгу.

Позивачі в період з березня 2010 року по листопад 2014 року здійснювали оплату відповідачу витрат з утримання паркінгу.

Посилання позивачів на те, що умови договорів, укладених між ними та відповідачем, не містять вичерпного переліку житлово-комунальних послуг, тарифів та їх складових на кожну з цих послуг, загальну вартість послуг, у зв'язку з чим договір не може бути укладений, а кошти в сумі 27 973,00 гривень є безпідставно отриманими відповідачем, а тому на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний повернути зазначену суму коштів, є безпідставними, оскільки до спірних правовідносин не може бути застосовані норми вказаної статті закону, оскільки волевиявлення позивачів під час укладення договорів було вільним, між позивачами та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, в тому числі й щодо вартості послуг. Договори, укладені між сторонами є чинними та виконувалися позивачами, а тому кошти, отримані відповідачем в рахунок оплати наданих позивачам послуг не можуть вважатися безпідставно набутими.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність вимог позивачів про стягнення з ТОВ "Акважитлосервіс" безпідставно отриманих коштів та про визнання незаконними дії ТОВ "Акважитлосервіс" стосовно встановлення в договорах на відшкодування витрат з утримання паркінгу необґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на адресу позивачів було направлено додаткові угоди № 1 від 01 липня 2014 року до договору №65-П2 та № 66-П2 від 13 листопада 2009 року, згідно яких запропоновано пункт 1.2. розділу 1 "Предмет договору" договору викласти у наступній редакції: " 1.2. Розмір щомісячної плати за послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території (крім спожитої електроенергії) становить 250,00 гривень, ПДВ - 50,00 гривень, разом з ПДВ - 300,00 грн., згідно з кошторисом, наведеним у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди. Вартість спожитої електроенергії буде нараховуватись окремо щомісячно" (а.с.9, 13).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Додаткові угоди № 1, направлені відповідачем на адресу позивачів, є по суті офертою - пропозицією внести відповідні зміни до договорів. Відповідь на оферту є виключним правом позивачів в існуючих між ними та відповідачем цивільних правовідносинах, що може включати необхідність проведення розрахунків вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу, наданні позивачам проектів договорів щодо надання комунальних послуг, при цьому судом не може бути здійснено будь-якого впливу на необхідність оферти чи акцепту.

В матеріалах справи міститься виконаний відповідачем Розрахунок витрат на утримання паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 та кошторис цих витрат (а.с.128, 129), тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ТОВ "Акважитлосервіс" провести розрахунок обґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу № 2 в м. Києві по АДРЕСА_1, на підставі якого надати позивачам проекти договорів щодо надання комунальних послуг.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: