РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14557/15-ц

пр. № 2/759/6174/15

19 листопада 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, і зобов'язання зареєструвати право власності,

ВСТАНОВИВ :

Позивачі 09.09.2015 року звернулись до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, і зобов'язання зареєструвати право власності.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4. Заповіт спадкодавцем не було складено, а також відсутні спадкоємці першої черги. Позивачі зазначили, що спадкоємцями другої черги є племінники спадкодавця, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Як спадкоємці другої черги позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Пуртової І.В. із відповідними заявами щодо прийняття спадщини та видачі їм свідоцтво про право власності.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Пуртової І.В. від 19.02.2015 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 та нараховану але не виплачену пенсію після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на квартиру та документів, що підтверджують родинні стосунки спадкодавця та спадкоємців.

Позивачі зазначили, що їх права порушено через відсутність реєстрації права власності на квартиру та через відсутність документів про родину їхнього дядька в архіві Київської області.

Дані обставини змусили позивачів звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

У судовому засіданні 19.11.2015 року позивачі підтримали позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 19.11.2015 року не з'явився та подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив про розгляд справи без участі представника Київської міської ради, у вирішенні питання щодо спору, поклався на розсуд суду (а.с. 58-59).

Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомляв.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно зі ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Верховним Судом України у листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб'єктивних прав громадян. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як вбачається із матеріалів справи, метою встановлення юридичного факту щодо родинних відносин спадкодавця та позивачів є отримання права на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В супереч зазначеним вимогам Кодексу, позивачами не надано суду жодного належного доказу, яким підтверджено родинні стосунки спадкодавця та спадкоємців.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачам у задоволенні їх позову в частині встановлення юридичного факту родинних стосунків спадкодавця та спадкоємців.

Правовідносини між сторонами, пов'язані із визнанням права власності на спадкове майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, є похідними від встановлення факту родинних стосунків спадкодавця та спадкоємців, а оскільки суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачів, щодо встановлення факту родинних стосунків спадкодавця та спадкоємців, то вимоги пов'язані із визнанням права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню також.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 256, 258, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, і зобов'язання зареєструвати право власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник