Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1762/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

07.10.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Глущук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені якого до повноліття діяла ОСОБА_2, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_4, виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство № 3, Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, Головне управління житлово-комунального господарства Кіровоградської міської ради, державна виконавча служба Кіровоградського міського управління юстиції примусового виконання судових рішень, про зобов'язання вчинити певні дії та усунення перешкод у користуванні житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, яка представляє інтереси ОСОБА_4, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, яка діяла в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, викладених у заяві (вх. № 46253 від 18.12.2014 року) (а.с. 55) просила зобов'язати Кіровоградську міську раду видати ордер для вселення у кімнату № 3 згідно рішення суду та кімнату № 10 Б-В згідно ст. 5-7 (а) Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» за адресою: АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення із кімнати АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, звільнивши повністю житлову площу від сторонніх осіб; вселити ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 в кімнату АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_2 речі, які залишились в кімнаті АДРЕСА_1, додавши також набір ключів та квитанції про сплату комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням апеляційного суду від 10 серпня 2010 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спірним житлом. Проте, до теперішнього часу вказане судове рішення не виконується органами Державної виконавчої служби у повному обсязі. Орган державної виконавчої служби виселив ОСОБА_8 із житлового приміщення, але на цій житловій площі залишалась проживати його дружина з малолітнім сином. Позивач проживала у кімнаті АДРЕСА_1 з 31.03.2003 року. Житлова площа передана їй комунальним підприємством «Кіровоградбудіндустрія» у постійне користування. Вона не може вільно використовувати житлове приміщення, оскільки воно всупереч вимог рішення суду зайняте іншою особою, яка в ньому не зареєстрована як квартиронаймач. Рішенням суду встановлено, що відповідач та члени її сім'ї незаконно проживають на житловій площі позивача. Відповідач перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись кімнатою, влаштовуючи сварки, провокуючи до конфлікту.

Р ішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 червня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано виконавчий комітет Кіровоградської міської ради видати на ім'я ОСОБА_2 ордер затвердженого зразка на проживання в кімнаті АДРЕСА_1. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення з цього приміщення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вселено ОСОБА_2 з її сином ОСОБА_3 в кімнату АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , яка представляє інтереси ОСОБА_4 ставиться питання про скасування вказаного судового рішення у зв"язку з порушенням норм матеріального права та неповним з"ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та ухвалення нового рішення, яким вирішити питання про надання відповідачам: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 іншого жилого приміщення. Посилається на те, що при їх виселенні зі спірного житлового приміщення в порушення закону не було вирішено питання про забезпечення іншим житлом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували та просили рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 32-39; а.с. 69-76 т. 2), в судове засідання не з"явились, від представника виконкому Кіровоградської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.45), що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив і правильно виходив з того, що позивач ОСОБА_2 вселилася у спірне житлове приміщення у передбаченому статтею 129 Житлового кодексу Української РСР порядку на підставі ордера на жилу площу гуртожитку № 3 від 31 березня 2003 року, виданого директором правління «Кіровоградагробудіндустрія» і набула право на проживання в гуртожитку, що було встановлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2010 року, яким за нею визнано право проживання саме в кімнаті АДРЕСА_1 усунуто їй перешкоди у користуванні вказаною кімнатою шляхом виселення з цього приміщення ОСОБА_8, вселено ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у це житлове приміщення (а.с.6, 223-224 т.1). Однак, позивачі не можуть користуватись спірним житлом через перешкоди, що чиняться ОСОБА_4 та її неповнолітнім сином ОСОБА_5 які вселились як члени сім"ї ОСОБА_8 і на даний час проживають в кімнаті № 3 без відповідних підстав.

Частиною 3 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (частина 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР).

Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільні, кримінальній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України обґрунтовано виходив з того, що позивачі мають право на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 яка безпідставно зайнята відповідачами ОСОБА_4 та її неповнолітнім сином ОСОБА_7, тому останні підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Висновки суду в цій частині, проти яких у своїй апеляційній скарзі заперечує представник відповідачів ОСОБА_6, є правильними і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним.

Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи.

Крім того, згідно із чч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Проте, закріплені в ст. 125 та ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР гарантії можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які на законних підставах там проживали.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 та її син ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_2, без отримання спеціального ордера вселились у спірну кімнату № 3 разом з ОСОБА_8 як члени його сім"ї і їх права є похідними, тому після судового рішення, яким останнього визнано таким, що незаконно займає це житлове приміщення, та виселено, вони також не мають права на користування цією кімнатою.

Доказів того, що спірне житлове приміщення було зайняте ними на законних підставах ОСОБА_4 та її представником не надано.

Згідно статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зі змісту рішення суду першої інстанції і матеріалів справи, досліджених судом апеляційної інстанції доказів, убачається, що апеляційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка представляє інтереси ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя

Судді: