Провадження №2/760/7128/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді - Усатової І.А.
при секретарі - Здорик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач звернувся до суду з позовом, який просив задовольнити, з підстав визначних в позовній заяві, та вказав, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору у нього станом на 28.07.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 1 140 351,72 грн., яка складається з:
-тіло кредиту - 992843,55 грн.;
- відсотки - 147508,17 грн., які просив стягнути з відповідачів солідарно в зв'язку з укладеними договорами поруки.
11.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.
Представником позивача до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
07.10.2015 року, 28.10.2015 року відповідачі в судове засідання не з'явились, були повідомлені про дату, час і місце належним чином, а саме: через публікацію на офіційному сайті Солом'янського районного суду м. Києва, так-як з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку.
Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.
03.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений кредитний договір № 1106/0608/45-005 (надалі - кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 57 000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 03.06.2008 по 03.06.2024 рік.
Судом встановлено, що виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 1106/0608/45-005-Р-1 від 03.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 (Поручитель), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором відповідати за невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором № 1106/0608/45-005 від 03.06.2008 року.
Також, виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 1106/0608/45-005-Р-2 від 03.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 (Поручитель), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором відповідати за невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором № 1106/0608/45-005 від 03.06.2008 року.
З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2012 року у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило, а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором № 1106/0608/45-005 від 03.06.2008 року укладеними між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, згідно ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України Публічне акціонерне товариство ««Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора у відносинах з відповідачами.
В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у нього станом на 28.07.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 1 140 351,72 грн., яка складається з:
-тіло кредиту - 992843,55 грн.;
- відсотки - 147508,17 грн.
З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу 1 кредит.
Однак, в порушення умов Кредитного договору в частині обов'язку забезпечувати погашення грошових зобов'язань згідно графіку погашення кредиту відповідач 1 належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього виникло прострочене зобов'язання з погашення кредиту.
Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).
Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Відповідно до п.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд відзначає, що зазначені вище договори підписані в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнані недійсними.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.
Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.
Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, факт наявності заборгованості у відповідача 1 перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем 1 не спростований тому позовні вимоги щодо стягнення боргу, що складає:
-тіло кредиту - 992843,55 грн.;
- відсотки - 147508,17 грн., визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України).
Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 540 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.
У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).
З огляду на зазначене вимога про солідарне стягнення є правомірною.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що на час подання позову у даній справі у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» була запроваджена тимчасова адміністрація на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51, а на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 строк запровадження тимчасової адміністрації продовжено з 03.03.2015 р. по 02.09.2015 р.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 12.08.2015 року) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору.
Положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України визначають, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст.526, 1050, 1054 ЦК України,ст.ст.57-60, 88, 212-214, 224 ЦПК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 1106/0608/45-005 від 03.06. 2008 року в розмірі 1 140 351,72 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави 3654,00 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова