АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Одинака О.О.

секретар: Кусяк М.Д.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним, визнання права власності на ? частину майна спільної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним, визнання права власності на ? частину майна спільної власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно 21-го березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, з 04 листопада 1994 року по 25 жовтня 2011 року.

Згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

Вказує, що за період перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якої він сплачує аліменти, відповідно до рішення Вижницького районного суду

№ 22ц-315/15 головуючий по 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія: 5 доповідач Кулянда М.І.

Чернівецької області від 23 листопада 2011 року.

За період перебування у шлюбі вони з ОСОБА_3 побудували житловий будинок літ. «А», літню кухню літ. «Б» та інших прилеглі до житлового будинку надвірні господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1

Зазначає, що після розірвання шлюбу у спірному будинку не проживає, хоча там прописаний.

На підставі архівних матеріалів інвентарної справи на нерухоме майно Вижницького РБТІ встановив, що нерухоме майно по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області оформлене на праві приватної власності одноосібно лише на ОСОБА_3 з видачею їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 червня 2008 року та витягу № 19161271 від 11 червня 2008 року про реєстрацію за нею права власності в цілому на підставі рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області № 40 від 12 березня 2008 року.

Вважає, що вищевказане рішення Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області № 40 від 12 березня 2008 року, а також видане на його підставі свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 11 червня 2008 року на ім'я ОСОБА_3 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він не подавав до сільської ради заяви чи згоди щодо оформлення майна в цілому на колишню дружину.

У зв'язку з наведеним, просив суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської Вижницького району Чернівецької області № 40 від 12 березня 2008 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зареєстроване у державному реєстрі прав на нерухоме майно № 23600212, згідно витягу № 19161271 від 11 червня 2008 року в частині ? частки права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області на ім'я ОСОБА_3;

- визнати право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області за ОСОБА_1

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним, визнання права власності на ? частину майна спільної власності подружжя, відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що у справі відсутні докази того, що подружжям під час шлюбу за спільні грошові кошти придбано спірний житловий будинок та спірне майно суттєво збільшилось у вартості внаслідок трудових та матеріальних затрат іншого подружжя ОСОБА_1 або їх обох, внаслідок чого він може бути визнаний їх спільною сумісною власністю подружжя.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно 21-го березня 2005 року відділом РАЦСу Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, з 04 листопада 1994 року по 25 жовтня 2011 року.

Згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району №40 від 12 березня 2008 року оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області за ОСОБА_3 (на підставі її заяви та записів погосподарських книг), що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 12 березня 2008 року (а.с. 18).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09 лютого 2011 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що майнові права подружжя, в залежності від часу їх виникнення, регулюються КпШС України та СК України, норми яких є спеціальними по відношенню до норм ЦК Української РСР та ЦК України.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного з 20 червня 1969 року по 01 січня 2004 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю, а кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення рівних прав подружжя на володіння, користування та розпорядження цим набутим майном, в незалежності від того, хто із подружжя зазначений власником у правовстановлюючому документі на майно.

Як випливає із ч. 1 ст. 28 КпШС України та із ч. 1 ст. 70 СК України, частки дружини та чоловіка в майні, яке є спільною власністю подружжя, є рівними.

Розлучення подружжя не припиняє права спільної власності подружжя на майно, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 29 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування у шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області було придбано у 1989 році у ОСОБА_6 батьком відповідачки - ОСОБА_7 для церкви святої Богородиці, що підтверджується погосподарськими книгами № 11 за 1986-1990 роки та № 10 за 1991-1995 роки. Даний факт не заперечувався сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п.п. 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Пункт 23, 24 вказаної постанови визначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь у справі.

Посилання позивача на те, що ? частина житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області, що належить ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю подружжя, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, а тому відсутні підстави його поділу в судовому порядку.

У справі відсутні докази того, що спірний житловий будинок був придбаний у шлюбі (з 4-го листопада 1994 року до 4-го листопада 2011 року) та суттєво збільшився у своїй вартості внаслідок трудових та матеріальних затрат ОСОБА_1 або ж їх обох, внаслідок чого, він може бути визнаний їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З підстав того, що майно істотно збільшилось і воно є таким, що можна визнати його спільною сумісною власністю і поділити між подружжям позивач до суду не звертався, доказів зазначених обставин не представив, а тому підстав визнавати свідоцтво про право власності видане 11 червня 2008 року виконавчим комітетом Каплівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області недійсним немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт був прописаний у спірному будинку до укладення шлюбу не створюють підстав для визнання останнього об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Доказів його придбання під час шлюбу за спільні кошти подружжя в апеляційній скарзі не наведено.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що спірний будинок було придбано за спільні кошти, які подружжя отримало в подарунок під час одруження, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, суду не доведені факти, з якими закон пов'язує наявність у позивача порушеного права, не надані докази та відсутні законні підстави щодо задоволення заявлених стосовно визнання права власності на ? частину спірного будинку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норма матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: