Номер провадження: 22-ц/785/3254/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д. суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.

при секретарі - Павлючук Ю.В. у відкритому судовому засіданні у присутності представника ОСОБА_2, по довіреності,

розглянула апеляційну скаргу представника ПАТ «ПроКредит Банк», по довіреності,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2015 р. по справі за позовом публічного акціонерного товариства „ПроКредит Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИЛА:

в грудні 2009 р. Публічне акціонерне товариство „ПроКредит Банк"( Кредитор, Банк) звернулося до відповідачів, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з позовом про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 5.17805 від 01.08.2008 р. в розмірі 206244,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, між Банком і відповідачем ОСОБА_3( позичальник) був укладений кредитний договір, на підставі якого Банк надав позичальнику 14000доларів США на строк користування 24 місяців зі сплатою 21 відсотка річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком і відповідачем ОСОБА_2 (поручитель) був укладений договір поруки.

У відповідності з умовами кредитного договору, договору поруки позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за кредитним договором.

Посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором, неповернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, Банк просив про задоволення позову, просив стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості, що станом на 20.10.2009р. складає 206244,39грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 92145,79грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 15641, 77грн., розмір пені 98456,83грн., та також суму судових витрат.

Представник позивача подав письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи про розгляд справи за його відсутності..

Відповідач ОСОБА_3 до суду 1 інстанції не з'явився, повідомлявся про день і час розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 просила розглянути справу без її участі, відмовити у задоволені позову в частині вимог до ОСОБА_2, подала свою письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи.

Рішенням місцевого суду від 19.01.2015р. позовні вимоги Банку задоволені частково.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором.

В задоволені позову Банку до ОСОБА_2 відмовлено (а.с.126-128).

В апеляційній скарзі представник Банку просить рішення місцевого суду в частині відмови в позові Банка до ОСОБА_2 скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову Банку в цій частині вимог, посилаючись на порушення місцевим судом вимог матеріального і процесуального права.

До апеляційного суду представник Банку не з'явився, повідомлений.

Представник ОСОБА_2, по довіреності, вважає рішення місцевого суду в частині, що оскаржує Банк, законним.

Відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про день і час розгляду справи сповіщений.

У відповідності з вимогами ст.. 305ч2 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

У відповідності з вимогами ст. 303ч1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог процесуального закону, колегія перевіряє законність рішення місцевого суду лише в межах доводів апеляційної скарги представника Банку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, яка доповіла доводи скарги, заперечення представника ОСОБА_2, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України, умовами кредитного договору, договору поруки, що підписали сторони.

По матеріалам справи встановлено, на підставі кредитного договору № 5.17805 від 01.08.2008 р. ЗАТ «ПроКредит Банк»( змінено назву на ПАТ «ПроКредит Банк»), надав ОСОБА_3 (позичальник) кредит в сумі 14 000,00 доларів США на строк 24 місяці, з 01.08.2008 р. по 02.08.2010 р. із сплатою 21 відсотка річних та сплатою у день видачі кредиту комісії за видачу кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту в національній валюті України відповідно до офіційного курсу гривні до валюти кредиту встановленого Національним банком України на день видачі кредиту, з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячними платежами відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною цього договору, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 02.08.2010 р.

У відповідності до п.1.3. цього договору позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_3, що підтверджується копією меморіального ордеру № 1349 -14 від 01.08.2008 р.

Відповідач ОСОБА_3 умови кредитного договору не виконав.

Відповідно до п.2.2. цього договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення кредиту та/ або сплати відсотків за користування та/ або інших платежів згідно умов цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь кредитора пеню. За домовленістю сторін пеня встановлюється в розмірі 0,5 %, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення. Якщо сума пені, розрахована згідно умов цього пункту договору, буде меншою 15 гривень за кожний день прострочення, сума пені автоматично вважається такою, що становить 15 гривень за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

У відповідності з пунктами 4.1., 4.1.1., 4.3. розділу 4 згаданого договору, у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно Графіку, або сплати штрафних санкцій більш ніж 3 банківських днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним, а позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та інші нарахування за ним протягом п'яти банківських днів з дня відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення. Банк направляв рекомендованою поштою на адресу відповідача ОСОБА_3 письмову вимогу про повне дострокове погашення кредиту від 04.03.2009р., яка отримана ним 07.03.2009р., що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

Таким чином, заборгованість позичальника станом на 20.10.2009р. складає 206244,39грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 92145,79грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 15641, 77грн., розмір пені 98456,83грн.

Зобо'язання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008р., який був укладений між Банком і поручителем ОСОБА_2

Відповідно до п.1.2. договору поруки, поручитель протягом 3-х банківських днів з дня одержання повідомлення від кредитора про порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом зобов'язується погасити суму заборгованості по кредитному договору.

Банк направив рекомендованою поштою на адресу відповідача ОСОБА_2 письмову вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки від 04.03.2009 р., яка була отримана поручителем 07.03.2009 р., що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

Вирішуючи вимоги Банку до відповідача, поручителя ОСОБА_2, місцевий суд виходив з наступного.

Пунктом 5.1. кредитного договору № 5.17805 від 01.08.2008 р. передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами при умові наявності відтиску круглої печатки кредитора та діє до повного погашення позичальником кредитної заборгованності (штрафних санкцій, відсотків за користування, суми кредиту) .

Розділом 4 цього кредитного договору встановлено, що у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно графіку або сплати штрафних санкцій більш ніж 3 (три) банківських днів, або у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, згідно п.п. 3.2., 4.3. цього договору, або наявності обставин, які ставлять під сумнів погашення кредиту, кредитор набуває право, зокрема, вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним, а позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та інші нарахування за ним протягом 5-ти банківських днів з дня відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення, що підтверджено штампом поштового відправлення (п.п. 4.1., 4.3. договору). При цьому, якщо після відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення кредиту позичальник протягом 5-ти банківських днів не погасив кредит та (або) інших нарахувань за ним, кредитор набуває право звернути стягнення на предмет застави через судові органи та (або) виконавчий напис нотаріуса (п.4.2. договору).

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів, які виникають з кредитних правовідносин» роз'яснюється, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Аналізуючи докази по справі, умови кредитного договору, договору поруки суд 1 інстанції дійшов висновку, що у договорі поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008 р. не встановлено строку припинення поруки.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Вказаний строк може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст.559 ЦК України. Законний строк може бути різної тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з визначеним строком виконання та 1 рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст.559 ЦК України, є припиняючим, що принципово впливає на вирішення ряду питань:

1) його закінчення є підставою для припинення поруки;

2) у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України;

3) суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторони;

4) у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором;

5) встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом.

Як випливає із ч. 4 ст. 559 ЦК України, в межах зазначеного строку кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

З договору поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008р., укладеному між Банком і поручителем вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008 року (строк в договорі не встановлений), так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, підлягає обчисленню з 07.03.2009 р. плюс 5 днів та дорівнює 12.03.2009р. , тобто шестімісячний строк спливає 12.09.2009 р.; або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, тобто один рік, на протязі якого кредитор повинен подати позов до поручителя спливає 01.08.2009 р.

Дав оцінку вимогам закону, роз'ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, місцевий суд зазначив, що Договір поруки № 5.17805-ДП укладено між Банком і поручителем ОСОБА_2 01.08.2008 року, за умовами цього договору строк припинення поруки не встановлено, строк виконання основного зобов'язання визначено моментом пред'явлення вимоги, позивач протягом року з дня укладання вказаного договору поруки не пред'явив позову до поручителя, суд дійшов висновку, що договір поруки між Банком і ОСОБА_2 є припиненим.

Суд 1 інстанції надав оцінку доводам представника Банку про те, що аналогічний позов був пред'явлений позивачем до відповідачів до Приморського районного суду м. Одеси 14.04.2009 р.(справа № 2-7961/09), ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.04.2009 р. вказану позовну заяву було залишено без руху, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2009 р. цю позовну заяву було повернуто позивачеві. Позивач ( Банк) дізнався про це лише у листопаді 2009 р.

Місцевий суд виходив з того, що ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 02.06.2009 р. про повернення позивачеві позову у справі № 2-7961/09 у встановленому законом порядку не оскаржувалася. Крім того, якщо судом відмовлено у відкритті провадження (ч.2 ст. 122 ЦПК України) або позовну заяву повернуто (ч.3 ст. 121 ЦПК України), перебіг позовної давності не переривається, та саме такої позиції дотримується Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ.

З урахуванням зазначеного, сума заборгованості за кредитним договором судом 1 інстанції стягнута з позичальника ОСОБА_3, в позові Банку про стягнення суми заборгованості з поручителя ОСОБА_2 відмовлено

Суд 1 інстанції, у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, стягнув з позичальника ОСОБА_3 на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 820,00 грн., судовий збір, - 1 700,00 грн. ; витрати, пов'язані з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, - 120,00 грн.

Колегія вважає висновок суду законним і обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам закону і доказам, що зібрані по справі, доводи апеляційної скарги повторюють доводи і заперечення представника Банку, на які він посилався в суді 1 інстанції, їм надана оцінка в ухвалі апеляційного суду, тому апеляційна скарга відхиляється, рішення місцевого суду в частині відмови в позові Банку до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, судових витрат, залишається без змін.

Керуючись ст.. ст.. 303,307ч1п1,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», по довіреності, відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.01.2015р. в частині відмови в позові публічного акціонерного товариства „ПроКредит Банк" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості 206244,39грн., суми судового збору залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.