Номер провадження: 22-ц/785/3850/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_5) на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2013 року,

встановила:

09 червня 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та просили стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 14 018 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та витрати по оплаті: державного мита у розмірі 157,18 гривень, інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 120 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 послались на те, що 08 листопада 2010 року відбулося залиття належної їм квартири АДРЕСА_1. Затоплення сталося у результаті халатності відповідачки.

Факт затоплення підтверджується актом комісії КП "ЖКС "Чорноморський", причиною залиття став прорив шлангу холодного водопостачання під мийкою. В результаті заливу у позивача в квартирі пошкодились стеля, стіни, підлога у кімнатах, кухні та у коридорі, у всієї квартирі відсутня електроенергія. Матеріальну шкоду позивачі оцінили у розмірі 14018 гривень.

Крім матеріальної шкоди, позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов'язаних із пошкодженням квартири. В результаті залиття квартири у позивачів порушилась нервова діяльність, виник стан неврівноваженості, порушився сон. Позивачка ОСОБА_3 є людиною похилого віку, дуже хворіє та змушена проживати у квартирі в якій неможливо навіть дихати, в зв'язку з запахом плісняви. Позивачі оцінили моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що дійсно 08 листопада 2010 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, однак розмір матеріальної шкоди значно завищений, як і моральний.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Суд першої інстанції:

- стягнув з ОСОБА_5 (і.н.НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди у розмір 14 018 гривень;

- стягнув з ОСОБА_5 (і.н.НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень;

- стягнув з ОСОБА_5 (і.н.НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 витрати по оплаті: державного мита у розмірі 157,18 гривень, інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 120 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_5.) просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

08 листопада 2010 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідно до акту КП ЖКС "Чорноморський" від 10 листопада 2010 року, в квартирі АДРЕСА_1 відбулося залиття квартири з квартири 88 (а.с. 33-34).

В квартирі № 88 сталась теча шлангу холодного водопостачання під мийкою.

В результаті залиття квартири № 84 частково пошкоджено: 1. прихожа стіни, підлога-6 кв.м.; 2. кімната: стеля-18 кв.м., стіни, підлога 18 кв.м.; 3. жила кімната: стеля-12 кв.м., стіни- 32 кв.м, підлога 12 кв.м.; 4. кухня: стеля, стіни- 22 кв.м, підлога 9,5 кв.м.; в результаті залиття відсутня електроенергія, не працюють розетки у всієї квартирі.

Як вбачається з висновку №185/2010 будівельно-технічного експертного дослідження від 27 грудня 2010 року (експерт ОСОБА_7.) вартість ремонтно-відновлюючих робіт в квартирі АДРЕСА_1 складає 13 018 гривень (а.с. 14-19).

При цьому, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК Укоаїни, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди: б) протиправпість дій зaподiювaчa шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Таким чином деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Районним судом вірно встановлені: факт, причина залиття квартири вищевказаної квартири, розмір матеріальної та моральної шкоди.

З зазначеним вище, частково погодилась відповідач.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_5) - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2013 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда