АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Москаленко К.О.
Справа № 757/1859/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Терра Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договору банківського вкладу, зобов'язання вчинити дії та стягнення суми банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила: розірвати договір банківського вкладу(депозиту) №СН-113021:980від 26 грудня 2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем ПАТ «Терра Банк»; зобов'язати ПАТ «Терра Банк» визнати суму заборгованості в розмірі 100000 грн., яка є заборгованістю відповідача перед позивачем по договору банківського вкладу (депозиту) №СН-113021:980 від 26 грудня 2013 року; стягнути з ПАТ «Терра Банк»на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу (депозиту) №СН-113021:980 від 26 грудня 2013 року, в розмірі 100000 грн. та суму відсотків по вищевказаному банківському вкладу (депозиту) в розмірі 5687 грн. 49 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Терра Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договору банківського вкладу, зобов'язання вчинити дії та стягнення суми банківського вкладу відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та в ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що позивач 05 березня 2015 року звернулася до ПАТ «Терра Банк» із заявою про повернення суми банківського вкладу та відсотків, проте банк відмовив їй у поверненні вкладу.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обмеження встановлене п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив до суду заяву в якій просив розглядати дану справу у його відсутності та відсутності позивача.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції, виходив з безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Терра Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) №СН-113021:980, відповідно до умов якого останній приймає від вкладника грошову суму (вклад) у розмірі 100000 грн., зі сплатою за користування коштами в розмірі 22,75 % річних та з остаточним поверненням 26 березня 2014 року (а.с.6-8).

На виконання п.2.1 вказаного договору, позивач розмістила у відповідача на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 100000 грн., що підтверджується квитанцією № 389750 від 26 грудня 2013 року (а.с.9).

Відповідно до п.п.2.6, 2.7, 3.1.3 вказаного договору банк прийняв на себе зобов'язання повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти готівковими коштами в валюті вкладу, або безготівковим переказом коштів в валюті вкладу на рахунок вкладника згідно його письмової заяви-розпорядження 26 березня 2014 року.

Як вбачається з позовної заяви,позивач 05березня 2014 року звернулась до відповідача із заявою про повернення суми банківського вкладу та нарахованих процентів. Проте вказані вимоги позивача банком не були виконані, а листом ПАТ «Терра Банк» №36 від 28 березня 2014 року було повідомлено позивача про те, що грошові кошти з рахунків вкладників викрадені колишніми працівниками банку і по даному факту відкрито кримінальне провадження (а.с. 3-10).

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 21 серпня 2014 року № 518 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Терра Банк».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача визнати заборгованість за депозитом у розмірі 100000 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу в розмірі 100000 грн. та процентів в розмірі 5687,49 грн., суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем порушення її прав з боку відповідача

Оскільки порушень прав позивача діями відповідача судом не встановлено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про розірвання договору банківського вкладу (депозиту) №СН-113021:980 від 26 грудня 2013 року на підставі ст.1075 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 3 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частинами 1 та 3 ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п.6 ст.2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Посилання апелянта, на те, що обмеження встановлене п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Статтею 36 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, у зв'язку із прийняттям рішення про введення в ПАТ «Терра Банк» тимчасової адміністрації, вимоги позивача про стягнення суми грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) не можуть бути задоволенні в силу вищевказаних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як на момент ухвалення рішення судом першої інстанції 14 травня 2015 року в ПАТ «Терра Банк» вже діяла тимчасова адміністрація.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновок суд першої інстанції підставно відмовив позивачу у задоволенні позову.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: