печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гладун Х.А.

при секретарі - Кулакової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гніденко Наталія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фролова Олена Олександрівна про визнання недійсним договору відчуження квартири, визнання права власності та витребування майна-,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11 березня 1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10, у період якого ними на ім'я чоловіка за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною власністю та 1/2 частка якої належить їй. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 помер. Спадкоємцями є вона та діти померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_6. У встановлений законом строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись позивач та ОСОБА_6, а ОСОБА_7 подала заяву про відмову від спадщини на користь позивачки. Постановою нотаріуса від 29 квітня 2015 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі Свідоцтва про право власності у спільному сумісному майні на 1/2 частину квартири та Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартиру, оскільки, згідно даних Реєстру прав право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_5. Втім, з моменту придбання квартири ані померлий ОСОБА_10 за своє життя, ані позивачка квартиру не відчужували та не надавали довіреностей та згод на такі дії, правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у позивачки, а ОСОБА_10 був зареєстрований та проживав у квартирі до моменту смерті. По факту заволодіння квартирою шахрайським шляхом з використанням підробленого договору купівлі-продажу було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке 6 січня 2015 р. внесено до ЄРДР за № 0000242 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України. Із матеріалів кримінального провадження, в якому позивач визнана потерпілою, їй стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири від 14.07.2009 р., укладений нібито між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 та на підставі якого дані про право власності на квартиру 25.12.2014 року було внесено до реєстру прав, є підробленим. Крім того, їй стало відомо, що на підставі цього підробленого договору в подальшому, 25.12.2014 року було укладено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 12.01.2015 р. - договір дарування квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а 23.02.2015 р. - договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

За таких обставин, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, посвідчений 14.07.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гниденко Н.Ю. (запис в реєстрі № 1496), на підставі якого 25.12.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського округу Колісник І.Г. здійснена реєстрація права власності у Державному реєстрі на ім'я ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на спільне сумісне майно; визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року; витребувати квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_15 позовні вимоги визнала. Додатково суду пояснила, що 14 липня 2009 року ОСОБА_2 із ОСОБА_10 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не укладав, ніяких документів у нотаріуса Гніденко Н.Ю. не підписував, гроші за цим договором не сплачував, квартиру від ОСОБА_10 не отримував.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, заперечень на позовну заяву суду не надали, а тому суд, з урахуванням думки представника позивача та представника відповідача ОСОБА_2, визнав можливим розгляд справи за відсутності відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю. проти позову не заперечувала, та пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 до неї за посвідченням договору 14.07.2009 року не звертались та такого договору вона не посвідчувала. За реєстровим номером № 1496 нею посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу квартири за іншою адресою.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фролова О.О. проти задоволення позову не заперечувала, пояснила, що правові підстави для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину та про право власності на спільне сумісне майно на даний час - відсутні.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 11 березня 1983 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 14.10.2014 (а.с. 24).

Спадкоємцями першої черги є позивач ОСОБА_1, як дружина спадкодавця, син спадкодавця - ОСОБА_6, які у встановлений законом строк прийняли спадщину, та донька померлого - ОСОБА_7, яка подала заяву про відмову від спадщини на користь матері - позивача ОСОБА_1

Квартира АДРЕСА_1 придбана 18 квітна 2008 року на ім'я ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим № 1110 (а.с. 25). 24 квітня 2008 року право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_10 зареєстровано в БТІ м. Києва з виданням реєстраційного посвідчення № 004605 (а.с. 27).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 липня 2009 року, на якому міститься посвідчувальний напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю., ОСОБА_10 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_10 на спірну квартиру зареєстровано КП БТІ м. Києва 17 липня 2009 р. за реєстровим № 2778 (а.с. 47).

Проте, представником відповідача ОСОБА_2 визнано, що ОСОБА_2 не укладав із ОСОБА_10 договору купівлі-продажу від 14 липня 2009 року, гроші за договором не сплачував та квартиру від ОСОБА_10 не отримував.

Аналогічні дані містяться в протоколах допиту підозрюваного ОСОБА_2 в кримінальному провадженні № 0000242 від 04.03.2015 (а.с. 49-52, 53-56).

Окрім того, відповідно до довідки Біленьківської ВК управління ДПС України в Запорізькій області від 03.03.2015 р., ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.06.2000 р. по 20.06.2013 р. відбував покарання у Біленьківській виправній колонії та за час відбування покарання не залишав її території (а.с. 60).

Згідно інформаційної довідки Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 19 грудня 2014 р. квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу посвідченому 18 квітня 2008 р. № 1110 (а.с. 69).

Згідно довідки Київського міського БТІ від 20 січня 2015 року інформаційна довідка № 31492 від 17.12.2014 КВ-2014 штрих код 917 за адресою АДРЕСА_1 не виготовлялась та не видавалась (а.с. 58).

За даними КП УЖГ Печерського району м. Києва «Хрещатик» ОСОБА_10 з 20 травня 2012 року до дня смерті мешкав, був зареєстрований у АДРЕСА_1 та був власником особового рахунку на житлову прощу (а.с. 67, 68).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі Іпотечного договору від 12.08.2008 р., укладеного між ОСОБА_10 та ЗАТ «Сведбанк Інвест» та за даними Єдиного реєстру заборон у період з 27 серпня 2008 року по 17 лютого 2011 року спірна квартира була предметом іпотеки та знаходилась під забороною відчуження (а.с. 28-30, 32, 33, 34).

Згідно витягу з кримінального провадження Дніпровським районним управлінням ГУ МВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000242 за підозрою ОСОБА_17 ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за наступних обставин: 25.12.2014 р. ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 шахрайським шляхом з використанням підробленого договору купівлі-продажу заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_1; 17.12.2014 р. ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_17 підписав договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, який не видавався; та використав його при подальшому відчуженні вказаної квратири (а.с. 44-45).

Представник відповідача ОСОБА_2 підтвердила факт кримінального провадження, пояснила що справа знаходиться на стадії судового слідства у Дніпровському районному суді міста Києва та ОСОБА_2 визнає себе винним у скоєнні злочину.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ст. 321 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України), відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи вищенаведене та встановлені судом факти та обставини, договір від 14.07.2009 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, слід визнати недійсними.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25 грудня 2014 року право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2009 р. було зареєстровано за ОСОБА_2 та в період грудень 2014 року - лютий 2015 року квартира неодноразово відчужувалась (а.с. 36-43). А саме: 25.12.2014 року до Державного реєстру внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2014 р.; 12.01.2015 р. - у ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 12.01.2015 р.; 21.01.2015 р. - у ОСОБА_4 на підставі дублікату договору дарування від 12.01.2015 р.: 23.02.2015 р. - у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири від 14.07.2009 р між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 не укладався, отже, є недійсним, то втрачають законну силу і усі наступні договори відчуження квартири, що тягне їх недійсність.

Крім того, судом встановлено, що спірна квартира придбана під час шлюбу. Тому відповідно до ст. 60 СК України квартира є об'єктом спільної сумісної власності спадкодавця ОСОБА_10 та позивача ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 має право власності на 1/2 частину спірної квартири, а інша 1/2 - відноситься до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10

Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_10 особисте розпорядження на випадок своєї смерті (заповіт) не вчинив, право на спадкування виникає за законом у наступних спадкоємців першої черги - позивача ОСОБА_1, як дружини спадкодавця, та дітей спадкодавця - відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що передбачено ст. ст. 1258, 1261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлого ОСОБА_10 заведена 19.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О. (а.с. 120-159).

Відповідно до наданих суду доказів, позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку та строки, як і спадкоємець ОСОБА_6, а спадкоємиця ОСОБА_7, на підставі ч. 2 ст. 1268 ЦК України, відповідною заявою відмовилась від спадщини на користь позивача ОСОБА_1

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину.

Таким чином, законодавством передбачена нотаріальна процедура як оформлення спадщини так і права власності на частку у спільному майні подружжя.

Постановою від 29 квітня 2015 року приватним нотаріусом Фроловою О.В. відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом та Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на спірну квартиру.

Оскільки, приватним нотаріусом Фроловою О.В. обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, у позивача існують перешкоди для оформлення його прав у нотаріальному порядку, отже, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні.

Судом встановлено, що спірна квартира була набута подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, позивачу належить 1/2 частина квартири, а тому позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на спільне сумісне майно, підлягають задоволенню.

Враховуючи, що до складу спадкового майна відноситься 1/2 частина спірної квартири, з урахуванням рівності часток трьох спадкоємців та відмови ОСОБА_7 від спадщини на користь позивачки, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому право на витребування майна переходить до спадкоємців власника (п.26 Постанови № 5 пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Частина 1 статті 388 ЦК України передбачає, що уразі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд враховує ті обставини, що квартира вибула з володіння власника ОСОБА_10 неправомірно, поза його волі, а тому вважає, що захист цивільного права законного власника квартири позивача ОСОБА_1 має бути здійснений шляхом витребування майна - квартири АДРЕСА_1 від відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 8, 14, 15, 215, 223-233 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 202, 215-216, 317, 368, 388, 630, 640, 1212, 1218, 1261, 1296 ЦК України, ст.60 СК України, Законом України «Про нотаріат», суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гніденко Наталія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фролова Олена Олександрівна про визнання недійсним договору відчуження квартири, визнання права власності та витребування майна- задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, посвідчений 14.07.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю. (запис в реєстрі № 1496), на підставі якого 25.12.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського округу Колісник І.Г. здійснена реєстрація права власності у Державному реєстрі на ім'я ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун