Справа № 296/948/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки майна, що є спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд виділити в натурі, шляхом поділу, переобладнання квартири АДРЕСА_1 по 1/2 ідеальних частин майна, що є у спільній частковій власності їй та відповідачці ОСОБА_2 відповідно до проекту перепланування квартири від 01.12.2013 року, виготовленого ФОП ОСОБА_5; встановити реальні частки права власності їй та відповідачці ОСОБА_2 відповідно до проекту від 01.12.2013 року, виготовленого ФОП ОСОБА_5 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь різницю загальної площі квартир відповідно до проекту №1 від 01.12.2013 року в сумі 3335,05 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомир від 02.06.2014 року позов в частині стягнення з ОСОБА_2 3335,05 грн. різниці загальної площі квартири залишено без розгляду.

25.02.2015р. позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просила суд виділити в натурі її частку квартири та встановити реальні частки права власності (без посилання на проект №1 від 01.12.2013 року, виготовленого ФОП ОСОБА_5), а також стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію у зв'язку із перевищенням її частки (а.с. 181).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 ід.ч. квартири АДРЕСА_1. Спільної згоди щодо володіння та користування квартирою немає, разом з тим ЖБК "Космос" надав погодження на переобладнання трьохкімнатної квартири на дві однокімнатні квартири відповідно до проекту №1 від 01.12.2013 року виготовленого ФОП ОСОБА_5 Згідно технічного паспорта, інвентаризаційна справа №15478 від 17.01.2006 року на житлову квартиру АДРЕСА_1, загальна площа житлової квартири складає - 63,5 кв.м., житлова - 36,8 кв.м., допоміжна - 25,1 кв.м. Квартира складається із трьох жилих кімнат площею: 1-а кімната - 9,9 кв.м, 2-а кімната - 14,9 кв.м., 3-я кімната - 12 кв.м., кухні - 7,8 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., туалетом - 1,0 кв.м., коридором - 12,2 кв.м., дві комірки - 0,8 кв.м. та 0,7 кв.м., лоджиї - 1,6 кв.м., що на думку позивача, дозволяє зробити дві окремі квартири.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях на позов (а.с.81-82), а також на результати судової будівельно-технічної експертизи про неможливість поділу квартири.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, судового експерта, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що, на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.12.2011 року за №170 ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності від 02.12.2011 року серія НОМЕР_1 на 1/2 ід.ч. квартири АДРЕСА_1 (а.с.3).

Відповідно до копії витягу з реєстру права власності на нерухоме майно №32621406 від 22.12.2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 ід.ч. квартири АДРЕСА_1 (а.с.3).

З копії технічного паспорта на житлову квартиру АДРЕСА_1, вбачається, що загальна площа житлової квартири складає - 63,5 кв.м., житлова - 36,8 кв.м., допоміжна - 25,1 кв.м. Квартира складається із трьох жилих кімнат площею: 1-а кімната - 9,9 кв.м, 2-а кімната - 14,9 кв.м., 3-я кімната - 12 кв.м., кухні - 7,8 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., туалетом - 1,0 кв.м., коридором - 12,2 кв.м., дві комірки - 0,8 кв.м. та 0,7 кв.м., лоджиї - 1,6 кв.м. (а.с.4-5).

З акту ЖБК «Космос» від 19.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за даною адресою, однак не проживає в зв'язку з перешкодою у проживанні її в квартирі ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 2 статті 364 визначено, якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У правовій позиції висловленій у постанові від 03.04.2013р. у справі №6-12цс13 Верховний Суд України вказав, що виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Таким чином, суд доходить висновку, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, або окремі квартири, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку, при цьому без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Як вбачається з висновку експерта №22/01-2015 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року, поділ квартири АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідно до ідеальних частин (по 1/2), не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови поділу на дві окремі квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю, як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року (із змінами), при зазначеному варіанті не виконуються вимоги пунктів 2.22 (таблиці 1), 2.24, 2.27, 2.28, 2.30, 3.2 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та пунктів 8.11, 8.12, 8.13 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» (а.с.152-174).

Зокрема, у разі поділу утворені квартири не будуть відповідати вимогам, які ставляться до мінімальних площ однокімнатних квартир, в т.ч. щодо мінімальної площі житлової кімнати та кухні, а також розміщення нежитлових приміщень не відповідатиме будівельним нормам щодо багатоповерхових будинків.

Зроблений висновок про неможливість поділу квартири без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню приміщень квартири, був підтверджений судовим експертом Свістуновим І.С. під час надання пояснень в судовому засіданні.

Суд приймає до уваги висновок судового експерта від 22.01.2015 року №22/01-2015, оскільки він є обґрунтованим та охоплює всі обставини, які мають бути доведені у справі. Підстав для призначення повторної або додаткової експертизи не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, позивачем не доведена можливість поділу квартири в натурі, не підлягають задоволенню вимоги щодо встановлення реальних часток у праві власності на квартиру та стягнення з відповідача компенсації, у зв'язку з перевищенням її частки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович