Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано, що поширені ОСОБА_1 відомості щодо погроз з боку ОСОБА_2 фізичною розправою та нецензурної лайки на адресу ОСОБА_3 є такими, що не відповідають дійсності та принижують честь і гідність позивача.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди та 487 грн. 20 коп. понесених судових витрат.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності позивача - відмовлено, за безпідставністю заявленої вимоги.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що між нею та позивачкою існують неприязні стосунки через проведення сім'єю ОСОБА_2 самовільної добудови квартири, в якій вони проживають. Наявність неприязних відносин підтверджує також і ОСОБА_2, про що зазначає у позові.

Судом вірно встановлено, що вона не була свідком суперечки між ОСОБА_2 та своєю матір'ю, ОСОБА_3, однак про ці обставини їй стало відомо від матері.

З покликанням на ч.2 ст.172 СК України та ст. 40 Конституції України, вказує, що реалізувала своє конституційне право на звернення до правоохоронного органу з метою захисту інтересів матері від протиправних дій з боку ОСОБА_2, а не з метою поширення недостовірних відомостей.

Зазначає, що згідно роз'яснень Верховного Суду України, наведених в абзаці другому пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа, звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформації не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Наведених вимог місцевим судом враховано не було, з огляду на що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про наявність порушення немайнового права позивачки.

Крім того, в судовому засіданні відповідач заявляла клопотання про виклик ОСОБА_4 до суду для допиту щодо дійсних обставин справи, однак дане клопотання було відхилене судом. Стверджує, що такі дії суду вказують на очевидну неповноту судового слідства, упередженість і однобічність суду та порушення засад змагальності сторін під час розгляду справи.

Вважає, не відповідає фактичним обставинам справи і висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено обставин перенесених душевних страждань, а тому такий висновок місцевого суду про душевні страждання позивачки є передчасним і таким, що не ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю вимог і недоведеністю вини у вчиненні цивільного правопорушення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх законності та доведеності.

Проте такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі та вимогам закону, а тому таке рішення, відповідно до правил ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та мати відповідачки по справі ОСОБА_3 проживають в одному будинку, який розділений на дві квартири, які мають окремі подвір"я.

Протягом тривалого часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, перебувають у неприязних стосунках у зв"язку з тим, що ОСОБА_2 розпочала добудову своєї частини будинку.

Після чергової сварки, 16.06.2015р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за погрозу ОСОБА_3 розправою.

Перевіривши викладені в заяві доводи дільничним інспектором міліції Сарненського РВ Ющишиним В.В. постановлено висновок від 22.06.2015р. про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки суперечка носить короткочасний характер і порушенням громадського порядку не супроводжувалася.

В ході вказаної перевірки ОСОБА_3 показала, що ОСОБА_2 відносно неї погроз не висловлювала, нецензурною лайкою не ображала та не принижувала її честі та гідності.( а.с.9).

Як на підставу задоволення своїх вимог, ОСОБА_2 посилалася саме на те, що ОСОБА_1 безпідставно звернулася до міліції, що потягло в свою чергу необхідність для неї з"являтися до Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області для дачі пояснень з приводу викладених в заяві обставин.

Такі доводи суд першої інстанції вважав достатніми для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Проте такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі та вимогам закону.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направити індивідуальні чи письмові звернення або особисті звернення до органів державної влади, чи органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов"язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа, звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформації не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Судом не встановлено, що викладена ОСОБА_1 інформація щодо стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є завідомо неправдивою, а також, що для такого звернення у ОСОБА_1 не було жодних підстав. Сторони не заперечують, що між ними давно існують неприязні стосунки, як зазначено вище, у зв"язку з добудовою ОСОБА_2 своєї частини будинку, як і не встановлено, що така інформація викладена у принизливій чи образливій формі.

Враховуючи встановлені обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Демянчук

А.М. Шеремет