Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника від 9 квітня 2012 року, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Таврика» (далі - Банк), ним було внесено 20 000 грн, терміном до 11 квітня 2013 року з процентною ставкою 22, 5 % річних. 4 березня 2013 року він звернувся до банку з заявою про розірвання договору, однак жодної відповіді не отримав. З відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач дізнався про початок здійснення процедури ліквідації Банку. У квітні 2013 року він звернувся з заявою про включення його до реєстру кредиторів банку. Листом від 11 липня 2013 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомила про включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів до 7 черги кредиторів банку.

Такі дії тимчасової адміністрації банку та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач вважав неправомірними, оскільки з вимогою про повернення вкладу позивач звернувся в період дії тимчасової адміністрації банку.

Ураховуючи викладене, просив визнати бездіяльність тимчасової адміністрації Банку, призначеної від імені держави Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на чолі з уповноваженим представником Фонду - Соловйовою Н.А., протиправною; поновити строк на внесення відповідних змін стосовно включення позивача до списку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами та виплати суми гарантування вкладів з визначеною сумою у розмірі 24 244, 48 грн, вважаючи його не пропущеним; зобов'язати ліквідатора Банку Лемешу М.В. внести відповідні зміни стосовно включення позивача до списку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму залишку в розмірі 24 244, 48 грн та 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що кошти позивача були залучені у формі випуску депозитного сертифікату на пред'явника, а тому такі кошти не підпадають під визначення вклад. Його вимога від 25 квітня 2013 року включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів та відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підлягає задоволенню в сумі

24 244, 48 грн згідно до 7 черговості.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 9 квітня 2012 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника, відповідно до якого останній вніс грошові кошти на депозитний рахунок у розмірі

20 000 грн, строком зберігання до 11 квітня 2013 року.

4 березня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасової адміністрації АТ «Банк «Таврика» Соловйової Н.А. з заявою про дострокове припинення дії договору банківського депозитного вкладу та про повернення вкладу.

Листом від 4 квітня 2013 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомило про прийняте рішення щодо ліквідації ПАТ «Банк «Таврика».

Листом від 11 липня 2013 року позивача повідомлено, що його вимога кредитора від 25 квітня 2013 року включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягає задоволенню в сумі

24 244, 48 грн згідно до 7 черговості відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_624/ed_2014_07_04/pravo1/T124452.html?pravo=1>.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на укладення з Банком договору банківського вкладу, який він просив достроково припинити та повернути суму вкладу.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають з укладеного між ними договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» Ощадний (депозитний) сертифікат - цінний папір, який

підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника

(власника сертифіката) на одержання зі спливом встановленого

строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у

банку, який його видав.

Установлено, що у зв'язку з віднесенням АТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних з 21 грудня 2012 року по 20 березня

2013 року в АТ «Банк «Таврика» здійснювалася тимчасова адміністрація.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <nau://ukr/4452-17|st2>» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <nau://ukr/4452-17>» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <nau://ukr/4452-17|st36>» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Положеннями п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <nau://ukr/4452-17|st36>» встановлено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <nau://ukr/4452-17|st52>» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що кошти позивача були залучені у формі випуску депозитного сертифікату на пред'явника, а тому такі кошти не підпадають від визначення вклад, а відтак, вони підлягають виплаті згідно черговості, установленої ст. 52 Закону України 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <nau://ukr/4452-17|st52>».

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська