Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Маляренка А.В.,

Кафідової О.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності, визнання недійсними договору дарування та договору іпотеки з додатковими угодами, визнання недійсними рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 травня 2006 року № 124 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2006 року, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 року та ОСОБА_6 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилався на те, що 18 липня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7 було укладено генеральну кредитну угоду № 014/52/918 (зі змінами від 13 серпня 2007 року та від 20 лютого 2008 року), відповідно до якої банк зобов'язався надати ОСОБА_7 кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди, і які є її невід'ємними частинами.

13 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7 у межах генеральної кредитної угоди від 18 липня 2006 року № 014/52/918 (зі змінами від 13 серпня 2007 року та від 20 лютого 2008 року), укладено кредитний договір № 014/89-07/430 (зі змінами від 20 жовтня 2011 року), згідно з яким ОСОБА_7 надано кредит у сумі 50 тис. дол. США із сплатою 13,5 % річних з погашенням відповідно до графіка погашення (додаток № 1 до кредитного договору), строком до 13 серпня 2012 року. Згідно з п. 6.5 договору у випадку невиконання ОСОБА_7 умов кредитного договору, банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

20 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7, у межах генеральної кредитної угоди від 18 липня 2006 року № 014/52/918 (зі змінами від 13 серпня 2007 року та від 20 лютого 2008 року), укладено кредитний договір № 014/89-07/839 (зі змінами від 20 жовтня 2011 року), згідно з яким ОСОБА_7 надано кредит у сумі 62 030 дол. США із сплатою 13,5 % річних з погашенням відповідно до графіка погашення.

Вказував на те, що заборгованість за кредитними договорами від 18 серпня 2007 року № 014/89-07/430 та від 20 лютого 2008 pоку № 014/52/918 становить 772 551 грн 44 коп., яка складається з: 649 798 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 53 186 грн 37 коп. - заборгованість за відсотками; пеня - 69 566 грн 14 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з генеральної кредитної угоди від 18 липня 2006 року № 014/52/918 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 18 липня 2006 року укладено договір іпотеки № 014/52/918-3 (зі змінами від 15 серпня 2007 року, 12 лютого 2008 року та 20 жовтня 2011 року), згідно з умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку.

Враховуючи вказане, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 липня 2006 року № 014/52/918-3 (зі змінами від 15 серпня 2007 року, 12 лютого 2008 року та 20 жовтня 2011 року) - житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована на території с. Великий Олексин Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, та належить ОСОБА_5; стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності, визнання недійсними договору дарування та договору іпотеки з додатковими угодами, визнання недійсними рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 травня 2006 року № 124 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2006 року.

ОСОБА_6 посилався на те, що ним проводилося будівництво буднику, який є предметом іпотечного договору. На підставі чинного на той час законодавства він набув право власності на це майно, і його частка становить 1/3 частини. Вказував на те, що у 2012 році він дізнався про те, що 14 лютого 2001 року незавершений будівництвом житловий будинок був подарований ОСОБА_5

Зважаючи на порушення, які були вчинені органами місцевого самоврядування як при оформленні і видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, так і договору дарування, він просив: визнати недійсним договір дарування незавершеного будівництва житлового будинку, посвідченого 14 лютого 2001 року Рівненською районною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-196; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Шпанської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 травня 2006 року № 124 «Про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області 09 червня 2006 pоку; визнати недійсним договір іпотеки від 18 липня 2006 року № 014/52/918-3, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 442 та додаткові угоди до нього від 15 серпня 2007 pоку, 12 лютого 2008 року, 20 жовтня 2011 pоку; визнати за ним право власності на 1/3 частини житлового будинку.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 липня 2006 року № 014/52/918-3 (зі змінами від 15 серпня 2007 року; 12 лютого 2008 року; 20 жовтня 2011 року):

- житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області 09 серпня 2006 року, на підставі рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 травня 2006 року за № 124 та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_4, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 20 червня 2006 року;

- земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована на території с. Великий Олексин Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та належить ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на землю НОМЕР_3, виданого 23 травня 2011 року ІІІпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області на підставі договору дарування від 14 лютого 2001 року № 2-195. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № НОМЕР_6; кадастровий номер НОМЕР_2, для задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 772 551 грн 44 коп. за кредитними договорами від 18 серпня 2007 року № 014/89-07/430 та від 20 лютого 2008 року № 014/89-07/839 в тому числі: 649 798 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 53 186 грн 37 коп. - заборгованість за відсотками; пеня - 69 566 грн 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в сумі 3 441 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що на підставі генеральної кредитної угоди від 18 липня 2006 року № 014/52/918 (зі змінами від 13 серпня 2007 року та 20 лютого 2008 року), укладеної між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7, позичальник за кредитними договорами від 18 серпня 2007 року № 14/89-07/430 та від 20 лютого 2008 року № 014/89-07/839 отримала, відповідно 50 тис. дол. США та 62 030 дол. США зі сплатою за відповідний кредит 14,5 % та 13,5 % та погашенням кредитів у строки до 13 серпня 2012 року та 09 листопада 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з генеральної кредитної угоди від 18 липня 2006 року № 014/52/918 (зі змінами від 13 серпня 2007 року та 20 лютого 2008 року) між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 18 липня 2006 року № 014/52/918-3 (зі змінами від 15 серпня 2007 року; 12 лютого 2008 року; 20 жовтня 2011 року) та передано в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області 09 червня 2006 року, на підставі рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 травня 2006 року за № 124 та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_4, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 20 червня 2006 року та земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована на території с. Великий Олексин Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та належить ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_5, виданого 23 травня 2011 року Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області на підставі договору дарування від 14 лютого 2001 року № 2-195, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № НОМЕР_6; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Загальна заборгованість позичальника ОСОБА_7 за кредитними договорами становить 772 551 грн 44 коп., складається з: 649 798 грн 93 коп. - заборгованості за кредитом, 53 186 грн 37 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 69 566 грн 14 коп. - пеня за порушення договірних зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, АТ «Райффайзен банк Аваль» про визнання права власності, визнання недійсним договору дарування та договору іпотеки з додатковими угодами, визнання недійсним рішення виконкому Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 травня 2006 року № 124 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2006 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 не довів своє право власності на частку у власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 14 лютого 2001 року ОСОБА_8, за участю представника неповнолітньої - матері ОСОБА_7, подарував неповнолітній ОСОБА_5 незакінчений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належав дарувателю на праві власності, та поклав на обдаровану всі права та обов'язки із закінчення будівництва.

Згідно зі ст. ст. 16, 17 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, а для придбання майна в наслідок спільної праці необхідна письмова угода між сторонами.

Отже, подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядились належним майном на власний розсуд, як спільним сумісним майном подружжя, а тому права та інтереси ОСОБА_6 не були порушені, отже ОСОБА_5 є одноособовим власником житлового будинку по АДРЕСА_1.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 не довів своє право власності на частку у власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 липня 2006 року № 014/52/918-3 (зі змінами від 15 серпня 2007 року; 12 лютого 2008 року; 20 жовтня 2011 року), суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконувала договірні зобов'язання за кредитними договорами від 18 серпня 2007 року № 14/89-07/430 та від 20 лютого 2008 року № 014/89-07/839, а саме: п. п. 5.1, 6.5, 9.1, які гарантуються дотриманням вимог ст. 526 ЦК України, а тому відповідно до п. п. 3.1, 4.5.2, 5.4 договору іпотеки, ст. ст. 546, 572, 590 ЦК України та ст. ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 на забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з генеральної кредитної угоди від 18 липня 2006 року № 014/52/918 (зі змінами від 13 серпня 2007 року та 20 лютого 2008 року) передала в іпотеку будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв. м, вказане нерухоме майно використовується як місце постійного проживання відповідачки, іншого житла у неї немає, а тому дійшов висновку про те, що звернення стягнення на нього не може бути проведене відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахував того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи зі ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк