АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2159/14-ц Номер провадження 22-ц/786/813/15Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Карнаух П.М.

Суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі - Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 23 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 23 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Вказане рішення оскаржив представник позивача ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування скарги посилається на те, що позивач не мала змоги особисто з'явитися до Зіньківської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини та подати заяву про прийняття спадщини, оскільки здійснювала догляд за бабою та дідом свого чоловіка - інвалідом ІІ-ї групи ОСОБА_4, 1929 року народження та ОСОБА_5, 1928 року народження, які потребували сторонньої допомоги та проживають на території Кіровоградської області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, що підтверджується актовим записом №10 від 01.05.2009 року Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області відповідно до копії Свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.7), який доводиться батьком позивача ОСОБА_2 (до шлюбу - ОСОБА_2) (а.с.6).

За життя ОСОБА_6 був власником земельної ділянки площею 2,6300 га. Розташованої на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю… за № 74 (а.с.10).

Постановою державного нотаріуса Зіньківської нотаріальної контори Герасименко Л.В. від 21.11.2014р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що на час смерті спадкодавця позивач з ним постійно не проживала, не була зареєстрована, заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавала у встановлений законом строк, тому вважається такою, що не прийняла спадщину (а.с. 9).

На день смерті ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав один по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Власівської сільської ради (а.с. 8).

Згідно довідки Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у період з січня 2009 року по липень 2013 р. здійснювала догляд за інвалідом ІІ-ї групи ОСОБА_4, 1929 року народження та ОСОБА_5, 1928 року народження. (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що наведені позивачем причини пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини не є поважними.

Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах права, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст.1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК).

У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено у п.24 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду про відмову у задоволенні позову.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не мала змоги особисто з'явитися до Зіньківської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини та подати заяву про прийняття спадщини, оскільки здійснювала догляд за бабою та дідом свого чоловіка - інвалідом ІІ-ї групи ОСОБА_4, 1929 року народження та ОСОБА_5, 1928 року народження, які потребували сторонньої допомоги, - не заслуговують на увагу, оскільки позивачем та її представником не надано суду доказів на підтвердження того, що зазначені особи за станом здоров'я чи похилим віком потребували стороннього догляду.

Надана позивачем довідка Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області від 14.11.2014 р. не є належним та допустимим доказом на підтвердження зазначеної обставини та поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені позивачем у суді та її представником в апеляційній скарзі обставини щодо неможливості виїхати з Кіровогорадської області для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки вона здійснювала догляд за престарілими бабою та дідом чоловіка, які проживають на території Кіровоградської області, а подача такої заяви представником не передбачена законом, - також не є поважною причиною виходячи зі змісту положень п.п.2.1 п.2, п.п.3.5 п.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого заява про прийняття спадщини може бути направлена нотаріусу поштою.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що перебування в іншій області позивача, якій було відомо про смерть спадкодавця, не є підставою для визнання причин пропущення строку на подання заяви про прийняття спадщини поважними, а наведені позивачем причини пропуску строку, зокрема догляд за батьками чоловіка не підтверджені належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 мала можливість звернутися вчасно до нотаріальної контори для подачі заяви після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька ОСОБА_6, а звернення до нотаріуса лише у 2014 році свідчить про небажання приймати спадщину. Таким чином, позивачем не доведено та не надано суду доказів того, що вона пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, не наведено об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для неї на вчинення дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини для реалізації свого права.

Наведені в апеляційній скарзі та позовній заяві доводи були предметом детального аналізу в оскаржуваному рішенні, а тому додаткового правового аналізу не потребують.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,- відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 23 січня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ П.М. Карнаух

СУДДІ /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області П.М.Карнаух