Справа № 441/424/15 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/783/5905/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2015 року та його представника - ОСОБА_5 на додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, Реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції, Городоцька державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та інше,-

встановила:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 на день її смерті становила 1/2 частини.

Скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 24160029) в частині реєстрації за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 24160029) в частині реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 серпня 2008 року, що видане ОСОБА_4 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Богаченко Н.С. за реєстром №2226.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Додатковим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 17 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом не враховано тієї обставини, яка також підтверджується й дослідженими в судовому засіданні записами в погосподарській книзі, що на момент видачі свідоцтва про право власності на колгоспний двір на підставі рішення Городоцької районної ради від 21 вересня 1989 року єдиним членом колгоспного двору був його голова - батько ОСОБА_4 - ОСОБА_7, так як ОСОБА_6 виїхала з колгоспного двору в Угорщину і з 1986 року по 1990 рік не брала участі у спільному господарстві колгоспного двору своєю працею та коштами, а тому втратила право члена колгоспного двору, і у період з часу її повернення - 09.04.1990 року і до смерті не оспорювала права власності свого батька - ОСОБА_7 на вищезгаданий будинок, а також не ставила питання про виділення своєї частки у колгоспному дворі.

Додаткове рішення суду про стягнення із ОСОБА_4 у користь позивача ОСОБА_2 судового збору оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить його скасувати, оскільки рішення суду по суті спору оскаржив її довіритель. Крім того, розмір судового збору, на її думку, обрахований неправильно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційних скарг, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

15 квітня 1991 року введено в дію Закон України «Про власність», яким передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

У відповідності до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п.6 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами та доповненнями), положення ст.ст.17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок АДРЕСА_1, який відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 20 листопада 1989 року виконкомом Керницької сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Городоцької районної ради народних депутатів №303 від 21 вересня 1989 року (а.с.7, 57), належав колгоспному двору, головою якого на момент оформлення права власності на вказане нерухоме майно був ОСОБА_7 - батько ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), та ОСОБА_4 - відповідача у даній справі, який успадкував вказаний будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.46).

Той факт, що спірне нерухоме майно належало до майна колгоспного двору, сторонами не оспорюється.

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року спірний будинок був власністю колгоспного двору, а отже, в силу норм, які діяли до моменту введення Закону України «Про власність» (ст.120 ЦК УРСР 1963 року), належав усім членам колгоспного двору, які станом на 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в ньому, на праві спільної сумісної власності.

Згідно із записами в погосподарській книзі за 1991 - 1995 роки (а.с.11), які сторонами не оспорюються, станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_7 (голова двору) і його донька ОСОБА_6, як член колгоспного двору.

Із записів в погосподарській книзі за 1986 - 1990 роки (а.с.184), які теж ніким із сторін не оспорюються, встановлено, що ОСОБА_6 дійсно вибувала з колгоспного двору 12 березня 1987 року із своїм чоловіком ОСОБА_2 до Угорщини у зв»язку із проходженням останнім військової служби, однак, 09 квітня 1990 року повернулась до колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року була його членом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що частка дружини позивача - ОСОБА_6 в майні колгоспного двору, а саме, в житловому будинку АДРЕСА_1, становила 1/2 його частину, оскільки, виходячи із принципу рівності часток членів колгоспного двору, інша 1/2 його частина належала батькові ОСОБА_6 - ОСОБА_7

Правильним є також й висновок суду першої інстанції про те, що, вибувши з колгоспного двору у березні 1987 року в Угорщину, ОСОБА_6 не втратила права на свою частку у ньому, оскільки з часу її повернення у квітні 1990 року до колгоспного двору і до 15 квітня 1991 року вона брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а доказів, які підтверджували б протилежне, - стороною відповідачів не надано.

Крім того, той факт, що спірний будинок, як колгоспний двір, належав ОСОБА_6 та її батьку на праві спільної сумісної власності, встановлений рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на будівельні матеріали (а.с.13-16), яке було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року (а.с.17-18).

Оскільки всі решта позовних вимог є похідними від встановлення цього факту, тому суд першої інстанції, правильно визначивши частку померлої дружини позивача в спірному майні, яка також була встановлена і названим вище рішенням апеляційного суду від 20 жовтня 2014 року, дійшов законного і обґрунтованого висновку про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_6, з якою позивач до дня смерті перебував у зареєстрованому шлюбі та проживав разом із нею, а також про скасування всіх правовстановлюючих документів на право власності відповідача на спірний жилий будинок в цій частині.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню, є також й доводи іншого апелянта щодо скасування додаткового рішення суду, яким суд виконав вимоги ст.88 ЦПК України, правильно стягнувши з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки такі витрати підтверджені документально (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_4та його представника - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2015 року та додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 серпня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.