У х в а л а

іменем україни

1 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа - відділ Держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області, про внесення змін до договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року заступник прокурора Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до суду в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрац з указаним позовом, в якому просив внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 18 лютого 2005 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок фізичними та юридичними особами на умовах оренди на території міста Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району. Перевіркою встановлено, що 18 лютого 2005 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією (далі - Білгород-Дністровською РДА) та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки рекреаційного призначення, площею 0,3633 га, в тому числі 0,3633 га забудованих земель, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку «Ювма» строком на 25 років, зареєстрований у «Центрі державного земельного кадастру» Одеської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 лютого 2005 року за № 04. Відповідно до п. 7 договору оренди орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 10 % нормативної грошової оцінки землі. Згідно п. 11 договору оренди розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Рішенням Білгород-Дністровської районної ради від 27 липня 2012 року № 278 затверджено нову нормативну оцінку зазначеної земельної ділянки. З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, статтею 288 якого зазначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Умовами спірного договору (п. 11) передбачені підстави для зміни розміру орендної плати, в тому числі у випадку збільшення розмірів ставки земельного податку; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10 червня 2014 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 488 382 грн 11 коп. На його думку, орендна плата має сплачуватися орендарем за наступним розрахунком: 488 382 грн 11 коп. х 10 % = 48 838 грн 21 коп. на рік.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що зміни у спірний договір можливі лише на умовах та за підставами, передбаченими безпосередньо договором оренди, або якщо законом прямо передбачена відповідна умова при настанні якої орендна плата підлягає перегляду, а тому вимога позивача щодо внесення змін у договір оренди суперечить вимогам закону та ст. 58 Конституції України.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 18 лютого 2005 року між Білгород-Дністровською РДА та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки рекреаційного призначення, площею 0,3633 га, в тому числі 0,3633 га забудованих земель, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку «Ювма» строком на 25 років, зареєстрований у «Центрі державного земельного кадастру» Одеської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 лютого 2005 року за № 04.

Відповідно до п. 7 договору оренди орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 10 % нормативної грошової оцінки землі.

Згідно п. 11 договору оренди розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Рішенням Білгород-Дністровської районної ради від 27 липня 2012 року № 278 затверджено нову нормативну оцінку зазначеної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок, зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (ст. 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення такої згоди спір вирішується в судовому порядку.

Пунктом 11 договору оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом частин 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України

"Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Так, рішенням Білгород - Дністровської районної ради від 27 липня 2012 року № 278-VI «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки ОСОБА_1, для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку «Ювма», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (за межами населених пунктів)», визначено грошову нормативну оцінку у розмірі 488 382 грн 11 коп.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, всупереч ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, зазначених положень закону до уваги не взяли, неправильно застосували норми ч. 2 ст. 651 ЦК України, виходячи з того, що позивачем не доведено істотного порушення умов договору орендарем; не врахували, що в договорі оренди передбачено можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для внесення змін до договору оренди в частині визначення розміру грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати.

Отже, висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, їх рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко