Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1022/15-ц

17 листопада 2015 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Гутича П.Ф.

з участю секретаря Соловей Л.П.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

та її представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на землю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,0449 га, виданих Богородчанською селищною радою 04 березня 2002 року на імя ОСОБА_6 та 21 червня 2010 року на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_2; скасування державної реєстрації права власності на землю.

Вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_6, а потім ОСОБА_2 та ОСОБА_5 порушено його право користування земельною ділянкою.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 05 серпня 2004 року у справі за його позовом до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку затверджено мирову угоду, згідно з якою встановлена межа між земельними ділянками, визначена в акті земельної комісії Богородчанської селищної ради від 24 травня 2000 року.

За мировою угодою, земельна ділянка шириною 2 м та довжиною 23,26 м залишалась у користуванні ОСОБА_6, однак у випадку її відчуження підлягала поверненню позивачу. Сторони також зобовязувались виготовити нові державні акти.

ОСОБА_6 умови мирової угоди щодо виготовлення нового державного акта не виконала.

Після її смерті співвласниками землі стали ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які є спадкоємцями за законом. Без врахування умов мирової угоди вони одержали державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0449 га. Таким чином земельна ділянка шириною 2 м та довжиною 23,26 м стала власністю спадкоємців.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що він є власником 1/2 частки будинку №3 по вул. Заболотній в смт. Богородчани на підставі договору дарування від 11 березня 1994 року.

Раніше власником цієї частки була його мати на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».

Земельна ділянка, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку №3 по вул. Заболотній, була поділена між ним та ОСОБА_6

Згідно з актом погодження та встановлення межі від 24 травня 2000 року, ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 0,0494 га, а йому площею 0,0428 га.

Однак 11 травня 2001 року комісією Богородчанської селищної ради знову було складено акт про погодження та встановлення межі.

Згідно з даним актом, межа між земельними ділянками визначена так, що в користування ОСОБА_6 передана земельна ділянка шириною 2 м та довжиною 23,26 м.

З даним актом в той час його ніхто не знайомив.

На затвердження сесії селищної ради даний акт не виносився.

Про те, що ОСОБА_6 не виготовила новий державний акт, як це було зазначено в мировій угоді, він не знав. Тільки тепер йому стало відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 видано державний акт, як спадкоємцям за законом. Не відомо йому було і те, що дана земельна ділянка шириною 2 м та довжиною 23,26 м, якою згідно з мировою угодою тимчасово користувалась ОСОБА_6, включена у межі земельної ділянки, переданої у власність відповідачкам.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_1 не є власником чи користувачем земельної ділянки, оскільки вона йому не передана у встановленому законом порядку. Тому і не має права на судовий захист.

Рішенням Богородчанської селищної ради від 21 жовтня 1999 року ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Заболотній, 3/2.

Акт земельної комісії Богородчанської селищної ради від 24 травня 2000 року про встановлення між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_1, на який посилається позивач, ОСОБА_6 оскаржувала в суд. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 26 грудня 2000 року провадження у справі було закрито за відмовою від позову, так як ОСОБА_1 добровільно повернув ОСОБА_6 земельну ділянку шириною 2 м. За результатами домовленостей, досягнутих в суді, комісією Богородчанської селищної ради в присутності сторін 11 травня 2001 року складено акт про погодження межі між земельними ділянками.

Даний акт затверджений рішенням сесії селищної ради 03 липня 2001 року.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився підписати акт, його підписала секретар селищної ради.

На час отримання ОСОБА_6 державного акта на право власності на земельну ділянку мирова угода від 05 серпня 2004 року не була укладена.

Мирова угода, затверджена ухвалою Богородчанського районного суду від 05 серпня 2004 року не відповідає вимогам закону, так як порушує права ОСОБА_6 на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_6 земельну ділянку не відчужувала. Після її смерті власниками земельної ділянки стали відповідачки, як спадкоємці за законом. Це не означає, що земельна ділянка відчужена.

Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. Про наявність у ОСОБА_6 державного акта на право власності на землю ОСОБА_1 було відомо ще в 2004 році.

Представник Богородчанської селищної ради в судовому засіданні зазначила, щоданий конфлікт слід вирішувати сторонам на основі взаємних поступок.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась повторно, хоча про час і місце розгляду справи належним чином повідомлялась.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори 11 березня 1994 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки жилого будинку по вул.Заболотній, 3 в селищі Богородчани (а.с.127).

Власником іншої половини будинку була ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Богородчанської селищної ради від 25 липня 1991 року №94 про продаж квартир державного житлового фонду (а.с.129).

Згідно з актом про погодження та встановлення межі земельних ділянок, складеним комісією Богородчанської селищної ради 24 травня 2000 року, земельна ділянка між власниками будинку розділена пропорційно до їх часток у будинку. За ОСОБА_6 закріплена земельна ділянка площею 0,0494 га, а за ОСОБА_1 0,0428 га (а.с.8).

За таких обставин суд вважає, що даним актом сторонам надано в користування земельні ділянки, оскільки ст.30 ЗК Української РСР (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду. Таке ж положення закріплене у ст. 377 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15.

В акті від 24 травня 2000 року межа між земельними ділянками визначена прямою лінією.

В акті про погодження та встановлення межі земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 11 травня 2001 року дана лінія зміщена в бік земельної ділянки позивача (а.с.6).

Посилання відповідачів на те, що акт від 11 травня 2001 року затверджений рішенням Богородчанської селищної ради від 03 липня 2001 року безпідставне. В протоколі №16 від цього числа в порядку денному сесії відсутнє таке питання (а.с.9-11).

04 березня 2002 року Богородчанською селищною радою ОСОБА_6 видано державний акт на право приватної власності на землю. Згідно з актом, їй передана у власність земельна ділянка площею 0,0449 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Межі земельної ділянки зазначено відповідно до акта узгодження межі від 11 травня 2001 року (а.с.16).

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним державного акта на право приватної власності на землю ухвалою Богородчанського районного суду від 05 серпня 2004 року затверджено мирову угоду, укладену між сторонами, згідно з якою сторони домовились, що межа між земельними ділянками проходить по «кривій лінії», визначеній у акті комісії селищної ради від 11 травня 2001 року, тобто спірна земельна ділянка шириною 2 м та довжиною 23,26 м залишилась у користуванні ОСОБА_6

У випадку відчуження земельної ділянки будь-якою стороною, право користування спірною земельною ділянкою переходить до ОСОБА_1 і межа буде вважатись по лінії, визначеній в акті від 24 травня 2000 року. Сторони зобовязувались виготовити нові Державні акти на право власності на земельні ділянки (а.с.4; 38).

Встановлено, що умови мирової угоди щодо виготовлення нового державного акта ОСОБА_6 не виконано.

28 жовтня 2006 року ОСОБА_6 померла (а.с.86).

21 червня 2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Богородчанської районної державної нотаріальної контори 30 липня 2007 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0449 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14; 15).

На переконання суду, внаслідок невиконання умов мирової угоди та видачі відповідачам державного акта, порушено право користування земельною ділянкою ОСОБА_1

Крім того, при переході права власності на земельну ділянку до спадкоємців порушено вимоги ст.377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, оскільки змінено її цільове призначення. В державному акті від 04 березня 2002 року зазначено, що землю ОСОБА_6 передано для ведення особистого підсобного господарства, а в акті від 21 червня 2010 року цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Посилання відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В судовому засіданні відповідачка та її представник не довели, що такий строк позивачем пропущений.

В судовому засіданні позивач зазначив, що тільки тепер дізнався про видачу їм державного акта на право власності на земельну ділянку.

На підставі ст. 377 ЦК України, ст. 30 ЗК Української РСР (1992 року), ст.ст. 120; 152 ЗК України, керуючись ст.ст. 213; 215 ЦПК України, суд

р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним державний акт І-ІФ №024785 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0449 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер №01-01-2-000584, виданий Богородчанською селищною радою Богородчанського району Івано-Франківської області 04 березня 2002 року на імя ОСОБА_6.

Визнати недійсним державний акт серії ЯИ №918197 на право власності на земельну ділянку площею 0,0449 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер №:01:001:0778, виданий 21 червня 2010 року на імя її співвласників: ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Виключити з бази даних автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформацію про реєстрацію земельної ділянки площею 0,0449 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул.Заболотній, 3 в смт.Богородчани Івано-Франківської області, кадастровий №:01:001:0778, внесену на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №918197, виданого 21 червня 2010 року на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області в порядку і строки, передбачені ст.ст. 294; 296 ЦПК України.

Головуючий