Справа № 454/308/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/5257/15 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3, представників КП «Сокальжитлокомунсервіс» - Мочульського Р.В. та Грушки М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Сокальжитлокомунсервіс", третя особа - директор Комунального підприємства "Сокальжитлокомунсервіс" Мочульський Роман Васильович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИЛА:

27 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до КП «Сокальжитлокомунсервіс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що близько 30 років пропрацювала бухгалтером у КП «Сокальжитлокомунсервіс».

З 07 липня 2004 року їй присуджено першу категорію бухгалтера.

30 жовтня 2014 року на підприємстві був виданий наказ №318-к «про скорочення штату працівників», згідно якого з 31 грудня 2014 року скорочувалася одна штатна посада бухгалтера першої категорії. Також, 30 жовтня 2014 року її офіційно було попереджено про зміну істотних умов праці.

Наказом директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395-к від 31 грудня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Своє звільнення з роботи позивач вважала незаконним, так як не відбулися зміни в організації виробництва і праці на підприємстві.

У порушення вимог ст.49-2 КЗпП України її не було попереджено про наступне звільнення, не було запропоновано іншої роботи на підприємстві при наявності вакансій.

На посаді бухгалтера першої категорії також працює дружина керівника підприємства - ОСОБА_6, стаж роботи якої на підприємстві близько двох років. Однак комісія, при вирішенні питання переважного права залишення на роботі (ст.42 КЗпП України), надала перевагу дружині керівника підприємства.

Діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду.

З урахуванням зазначених обставин позивач просила:

визнати незаконним та скасувати наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395-к від 31 грудня 2014 року про звільнення її з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України;

поновити її посаді бухгалтера першої категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс»;

стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 4000 гривень моральної шкоди та витрати на правову допомогу.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що на час її звільнення з роботи (станом на 31 грудня 2014 року) на підприємстві були наявні робочі місця, зокрема, вакантними були посади: інспектора по кадрах, інженера 1-ї категорії, диспетчера оператора диспетчерської служби, прибиральника, робітника звалища, благоустрою, а всього 21,5 одиниць, жодну з яких їй не запропонували.

Також при скороченні не було враховано її переважне право залишення на роботі, передбаченого ст. 42 КЗпП України, адже стаж за спеціальністю та роботи на підприємстві і відповідно кваліфікація та продуктивність праці у неї є вищою, ніж в іншого працівника - бухгалтера першої категорії ОСОБА_6

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представників КП «Сокальжитлокомунсервіс» - Мочульського Р.В. та Грушки М.М. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваного наказу №395-к від 31 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України, відповідачем - КП «Сокальжитлокомунсервіс» не допущено порушень трудового законодавства, а позов є безпідставним.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частини першої-третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як зазначено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року із наступними змінами розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом та матеріалами справи установлено, що згідно наказу від 01 квітня 2002 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду бухгалтера другої категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс» (а.с.268-269).

Наказом по підприємству №168-к від 07 липня 2004 року ОСОБА_2 присвоєно першу категорію бухгалтера (а.с.266).

Згідно наказу №318-к від 30 жовтня 2014 року на підприємстві скорочувалася одна штатна посада бухгалтера першої категорії.

На той час (станом на 30 жовтня 2014 року), згідно штатного розпису адміністративного та виробничого персоналу КП «Сокальжитлокомунсервіс» на 2014 рік, в штаті бухгалтерії працювали:

головний бухгалтер, заступник головного бухгалтера, два бухгалтера першої категорії (ОСОБА_2 та ОСОБА_6.) та бухгалтер.

В абонентському відділі працювали два бухгалтера другої категорії, паспортист (а.с.33).

Також 30 жовтня 2014 року ОСОБА_2 попередили про зміну істотних умов праці з 31 грудня 2014 року, із роз'ясненням такого змісту:

«Я, директор КП «Сокальжитлокомунсервіс» Мочульський Р.В. відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України та наказу №318 -к від 30 жовтня 2014 року ( у наказі помилково вказано 29 жовтня 2014 року) попередив ОСОБА_2, бухгалтера першої категорії, про істотні зміни умов праці з 31 грудня 2014 року по закінченні двох місяців з моменту вручення їй цього повідомлення.

Згідно зі статтею 32 КЗпП України ОСОБА_2 має право на свій розсуд погодитися зі зміною істотних умов праці або відмовитися від продовження роботи на нових умовах.

У разі відмови від роботи в нових умовах трудовий договір з ОСОБА_2 буде припинено за пунктом 6 статті 36 КЗпП України з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку» (а.с.4).

Наказом №395-к від 31 грудня 2014 року ОСОБА_2, бухгалтера першої категорії звільнено 31 грудня 2014 року у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вивільнення з роботи позивача є незаконним, оскільки проведено з порушенням норм трудового законодавства, що регулюють цей порядок.

Як видно із змісту попередження від 30 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 попереджено про зміну істотних умов праці з 31 грудня 2014 року (а не про наступне скорочення її посади) та роз'яснено їй право погодитися зі зміною цих умов або відмовитися від продовження роботи на нових умовах. У той же час, у самому попередженні не було конкретизовано, які істотні зміни в умовах її праці наступлять з 31 грудня 2014 року.

У порушення вимог ст.49-2 КЗпП України позивачу ОСОБА_2 не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, при наявності ряду вакантних посад.

Зокрема, як убачається із довідки КП «Сокальжитлокомунсервіс» від 24 березня 2015 року №678, кількість працівників по штату становить 158,8, а фактична кількість працюючих - 138 одиниць, вакантними залишалося 21,5 одиниць, зокрема: посади сторожа - 7 одиниць; маляра - 1 одиниця; робітників зайнятих покрівлею - 3 одиниць; чистильник димарів - 1 одиниця; слюсар сантехнік - 1 одиниця; прибиральник приміщень - 2 одиниці; робітники благоустрою і саночистки - 5,5 одиниць; інженерно - технічний персонал 1,5 одиниць (а.с.109).

Жодна із зазначених посад не була запропонована ОСОБА_2 у період з 30 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Як пояснювали в суді апеляційної інстанції представники КП «Сокальжитлокомунсервіс» Мочульський Р.В. (керівник підприємства) та Грушка М.М. (юрисконсульт) по штату на 2014 рік дійсно вакантними залишалися 21,5 одиниць, однак у зв'язку із скрутним фінансовим станом, працівникам проводилась доплата за збільшення обсягу виконуваних робіт (розширення зони обслуговування) за рахунок економії заробітної плати та вакантними посадами, про що було видано наказ №22-0 від 02 лютого 2014 року.

Такі доплати і надбавки виплачувалися прибиральникам території та робітникам благоустрою у період з жовтня по грудень 2014 року, про що були відповідні накази по підприємству №102-0 від 30 жовтня 2014 року, №110-0 від 26 листопада 2014 року та №119-0 від 18грудня 2014 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що вона згідна була працювати на будь-якій із вакантних посад, у тому числі прибиральником території, робітником благоустрою, тощо.

Таким чином, беззаперечно установлено, що у період з 30 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, коли ОСОБА_2 мала бути запропонована інша робота, керівництво КП «Сокальжитлокомунсервіс» проводило доплату іншим працівникам за рахунок вакантних посад.

Також при звільненні ОСОБА_2 були порушені вимоги ст.42 КЗпП України, щодо переважного права на залишення на роботі.

Згідно наказу №318-к від 30 жовтня 2014 року скорочувалася посада бухгалтера першої категорії.

На той час, вказані посади займали: ОСОБА_2 та ОСОБА_6

У зв'язку з цим, наказом директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» №119 від 23 грудня 2014 року була створена комісія для визначення переважного права залишення на роботі зазначених працівників (а.с.42).

Згідно протоколу «Комісії» від 23 грудня 2014 року визнано, що вища кваліфікація та продуктивність праці є у ОСОБА_6, так як у неї вища освіта, наявність курсів роботи на комп'ютері, виконання роботи не передбаченою посадовою інструкцією, заміщення посад вищої категорії, бажання навчатися нововведень.

У той же час «Комісією» не враховано, що загальний стаж роботи ОСОБА_2 на посаді бухгалтера КП «Сокальжитлокомунсервіс» більше 12 років (з 01 квітня 2002 року по 31 грудня 2014 року), у тому числі більше 10 років на посаді бухгалтера першої категорії. До того позивач працювала на бухгалтерських посадах з 1973р. по 1979р., з 1982р. по 1985р., 1985р.-1989р., 1992р.- 2002р. Має спеціальну бухгалтерську освіту, так як закінчила у 1989 році Львівський комунальний технікум за спеціальністю - бухгалтерський облік.

Неодноразово заохочувалася керівництвом, зокрема у 2008 році нагороджена дипломом «ветеран житлово-комунального господарства Львівщини» (а.с.14), у 2010-2014 роках - грамотами за багаторічну сумлінну працю високий професіоналізм (а.с.15-19).

Загальний стаж роботи ОСОБА_6 на посаді бухгалтера першої категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс» більше 2 років (з 30 травня 2012 року). До того проходила чотириденне (з 24 травня 2012р. по 20 травня 2012 року) стажування на підприємстві за спеціальністю «економіка підприємництва» згідно програми бухгалтерський облік за національними стандартами» (договір із Сокальським центром зайнятості №1364/52т-12 від 23 травня 2012 року). Раніше працювала економістом ремонтно-механічного заводу (1978р.), навчання у Белгородському будівельному інституті за спеціальністю інженер-економіст (1980-1985р.), інженер Сокальського цегельного заводу (1996р.), робота у Сокальському райфінвідділі (1996р.-2006р.), головний спеціаліст - бухгалтер Лапаївської сільської ради (2007-2011р.).

Крім того, у 1978 році ОСОБА_6 закінчила Ордженікідзевський фінансовий технікум за спеціальністю державний бюджет.

Із даного порівняння видно, що загальний бухгалтерський стаж роботи ОСОБА_2 є очевидно більшим, у неї більший стаж роботи бухгалтера першої категорії на підприємстві, обсяг навантаження у неї був значно більшим ніж ОСОБА_6

Згідно посадових обов'язків ОСОБА_2 відповідала за нарахування заробітної плати, індексації, лікарняних, відпусток, виплати середньомісячної заробітної плати мобілізованих, звіти у соцстрах, органи ДПІ, соціальні внески, особові рахунки 641,651,661.

Посадові обов'язки та специфіка роботи бухгалтера першої категорії ОСОБА_6 (по матеріалах) передбачають значно менше навантаження та функції.

Вказані обставини не були враховані «Комісією» 23 грудня 2014 року при вирішенні питання переважного права на залишення на роботі у зв'язку із скороченням штатів у КП «Сокальжитловомунсервіс».

Посилання представників відповідача на незадовільну роботу ОСОБА_2 на посаді бухгалтера першої категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс» та притягнення її до дисциплінарної відповідальності 05 жовтня 2013 року, не є підставою для звільнення її за п.1 ст.40 КЗпП України. Окрім ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за наслідками ревізії фінансово - господарської діяльності підприємства за період з 01 липня 2010 року по 30 червня 2013 року, згідно наказу директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» від 05 жовтня 2013 року були притягнуті головний інженер підприємства ОСОБА_7, головний бухгалтер ОСОБА_8, начальник ПВВ ОСОБА_9 Троє останні (ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9) були у складі комісії по визначенню переважного права на залишення на роботі у зв'язку із скороченням штатів в КП «Сокальжитлокомунсервіс». Крім того, на час винесення наказу про звільнення з роботи (станом 31 грудня 2014 року) ОСОБА_2 вважалась такою, що не має дисциплінарного стягнення.

Системний аналіз зазначених доказів у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що станом на 31 грудня 2014 року у директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» не було законних підстав для звільнення ОСОБА_2

Оскільки звільнення ОСОБА_2 з роботи проведено без законних підстав, то підлягає скасуванню й наказ директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» Мочульського Р.В. від 31 грудня 2014 року №395-к про звільнення з роботи ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України, з поновленням останньої на посаді бухгалтера першої категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс».

Як зазначено у п.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток ОСОБА_2 на час звільнення становив 131,12 гривень. (а.с.280). На підприємстві встановлений п'ятиденний робочий тиждень.

ОСОБА_2 була незаконно звільнена 31 грудня 2014 року. Її останнім робочим днем було 31 грудня 2014 року.

Відтак у січні 2015 року залишилось 19 робочих днів, у лютому 2015р.-21 р.д., у березні 2015 - 21 р.д., у квітні 2015р.- 21р.д., у травні 2015р.-18 р.д., у червні 2015р.-20р.д., у липні 2015р.-23р.д., у серпні 2015р.- 20р.д., у вересні 2015р.- 22р.д., у жовтні 2015 р.- 21 р.д., у листопаді - 10 робочих днів (включно по 13 листопада 2015 року).

Сумарна кількість робочих днів за час вимушеного прогулу складає 216.

Сума втраченого заробітку позивача за період з 01 січня 2015 року по 13 листопада 2014 року 28 321 грн. 92 коп. (216 днів х 131,12 гривень)

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Діями відповідача КП «Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_2 беззаперечно заподіяно моральну шкоду.

Позивач ОСОБА_2 втратила роботу, а відтак, додатковий засіб для існування.

При визначенні розміру моральної шкоди враховуються характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала, стан її здоров'я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому слід стягнути з відповідача - КП «Сокальжитлокомунсервіс» на користь ОСОБА_2 500 гривень моральної шкоди.

Вимоги позивача про стягнення на його користь 4000 гривень моральної шкоди з врахуванням того, що відповідач є комунальним підприємством міста є дещо завищеними, належним чином не мотивовані, тому моральна шкода у такому розмірі не може бути стягнута.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову та апеляційної скарги, судові витрати в сумі 790 грн. 21 коп. слід стягнути з відповідача (підпункт 1 пункту 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше три розміри мінімальної заробітної плати, що становить 283 грн. 21 коп.; підпункт 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн.60 коп.).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», чинного на час подання позову, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Звідси, 283,21+243,60 = 526,81 грн.

Відповідно до п.п.8 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», чинного на час подання апеляційної скарги, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, становить 50% ставки, що підлягає сплати при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50% ставки, ставки обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Звідси 1/2 від 283,21 = 141,60 грн. + 1/2 від 243,60 =121,80 грн. Разом 141,60+121,80=263,40 грн.

526,81+263,40 =790 гривень 21 коп.

Також установлено, що позивач ОСОБА_2 понесла певні витрати на правову допомогу.

10 січня 2015 року ОСОБА_2 було укладено угоду про надання юридичних послуг з адвокатом ОСОБА_3 (а.с.23-24).

Останнім підготовлено позовну заяву, проведено роботу по збору документів із Сокальського центру зайнятості, територіальної інспекції праці Сокальського району, здійснено ряд запитів в КП «Сокальжитлокомунсервіс», які стосуються матеріалів справи (а.с.62).

ОСОБА_3 приймав участь в суді першої інстанції, згідно журналів судових засідань:

09 лютого 2015 року з 11 год.12 хв. до 11 год.55 хв. (а.с.54-56);

16 лютого 2015 року з 10 год.41 хв. до 10 год.43 хв. (а.с.67-68);

10 березня 2015 року з 15 год.02 хв. до 15 год.05 хв. (а.с.74-75);

19 березня 2015 року з 10 год.21 хв. до 10 год.55 хв. (а.с.42-47);

25 березня 2015 року з 14 год.40 хв. до 17 год.55 хв. (а.с.116-121);

01 квітня 2015 року з 14 год.37 хв. до 15 год.37 хв. (а.с.135-144);

27 квітня 2015 року з 16 год.20 хв. до 17 год. 26 хв. (а.с.173-177);

03 квітня 2015 року з 12 год.19 хв. до 12 год.24 хв. (а.с. 181-182);

04 червня 2015 року з 11 год.31 хв. до 13 год.30 хв. (а.с.192-195).

В суді апеляційної інстанції 23 жовтня 2015 року з 17 год. 09 хв. до 18 год.31 хв., 06 листопада 2015 року з 16 год. 28 хв. до 17 год. 08 хв. та 13 листопада 2015 року з 14 год. 10 хв.. до 15 год. 05 хв.

Тому заявлена сума позивачем вимога про стягнення 2000 гривень витрат на правову допомогу у даному випадку є документально підтвердженою, обґрунтованою та доведеною у урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, рішення Сокальського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства "Сокальжитлокомунсервіс" № 395-к від 31 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку з скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді бухгалтера І категорії Комунального підприємства "Сокальжитлокомунсервіс" з 01 січня 2015 року.

Стягнути з Комунального підприємства "Сокальжитлокомунсервіс" на користь ОСОБА_2 28 321 (двадцять вісім тисяч триста двадцять одну) грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням за період з 01 січня 2015 року по 13 листопада 2015 року без урахування податків та інших обов'язкових платежів та 2 000 (дві тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Комунального підприємства "Сокальжитлокомунсервіс" на користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Сокальжитлокомунсервіс" 790 (сімсот дев'яносто) гривень 21 коп. судових витрат в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.