Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/6424/14 Головуючий у 1-й інстанції: Ревуцький С.І.
Провадження № 22-ц/778/5112/15 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_5 та

апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_10 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до суду вказаним позовом посилаючись на те, що 11 лютого 2011 року між ними було укладено договір про сумісну діяльність, згідно якого зобов'язалися шляхом об'єднання зусиль спільно діяти з метою забезпечення систем інженерного забезпечення кварталу забудови по в м. Бердянську по вул. Мінській 35, 37, 43, 47, 49.

Ведення спільних справ було за вказаним договором покладено на позивача ОСОБА_9 На підставі цього позивач ОСОБА_9, діючи в інтересах учасників простого товариства, уклав договір підряду №04/4 з ФОП ОСОБА_11 (підрядник), згідно до якого підрядник зобов'язався виконати роботи щодо облаштування водогону до ділянки АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка належить відповідачу.

Вказані роботи були виконані 15 квітня 2011 року та 23 квітня 2011 року. Вартість цих робіт склала 14100 грн., вартість матеріалів 5676,94 грн., а всього - 19776,94 грн. Ці кошти витрачені позивачами. Відповідач зі свого боку отримав технічні умови для прокладення водогону до своєї земельної ділянки, який за усною домовленістю між позивачами та відповідачем планувався використовуватись на спільні потреби.

Але на початку 2013 року за наслідками неприязних відносин, які склалися між позивачами та відповідачем, відповідач раптово заявив, що не бажає, щоб до спірного водогону було підключено позивачів, створивши перешкоди, змінивши замки на колодязі в місці врізання. В результаті позивачі були вимушені облаштувати окремий водогін.

Тому в своєму позові позивачі просили суд стягнути на їх користь з відповідача ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 19776,94 грн., а також судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив виключити з мотивувальної частини рішення речення: «ці кошти витрачені позивачами».

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 як представник за довіреністю ОСОБА_10 11 лютого 2011 року уклали договір про сумісну діяльність, згідно якого зобов'язалися шляхом об'єднання зусиль спільно діяти з метою забезпечення систем інженерного забезпечення кварталу забудови по в м. Бердянську по вул. Мінській 35, 37, 43, 47, 49.

Ведення спільних справ було за вказаним договором покладено на позивача ОСОБА_9

4 квітня 2011 року ОСОБА_9, уклав договір підряду №04/4 з ФОП ОСОБА_11 (підрядник), згідно до якого підрядник зобов'язався виконати роботи щодо облаштування водогону до ділянки АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка АДРЕСА_1 належить відповідачу.

Вказані роботи були виконані 15 квітня 2011 року та 23 квітня 2011 року. Вартість цих робіт склала 14100 грн., вартість матеріалів 5676,94 грн., а всього - 19776,94 грн. Ці кошти витрачені позивачами.

Звертаючись до суду позивачі просили суд стягнути з відповідача з підстав ст. 1212 ЦК України вказані кошти оскільки відповідач створив перешкоди в користуванні вказаним створеним ними водогоном.

Відмовляючи в позові суд вірно зазначив на відсутність на те підстав.

З такою позицією погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1130, ч. 1 та ч. 2 ст. 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до договору про спільну діяльність, позивачі зобов'язалися шляхом об'єднання зусиль спільно діяти з метою забезпечення систем інженерного забезпечення кварталу забудови по в м. Бердянську по вул. Мінській 35, 37, 43, 47, 49.

В указаному договорі про спільну діяльність укладеному між позивачами жодним чином не передбачалось будь-яких робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1, що належить відповідачеві, в тому числі і передбачених укладеним в подальшому договором підряду.

Таким чином, 4 квітня 2011 року ОСОБА_9 укладаючи договір підряду №04/4 з ФОП ОСОБА_11 (підрядник), згідно до якого підрядник зобов'язався виконати роботи щодо облаштування водогону до ділянки АДРЕСА_1 фактично діяв за межами спільної домовленості сторін за договором про спільну діяльність.

Судом першої інстанції помилково зазначено, що ОСОБА_9 укладаючи договір підряду з ФОП ОСОБА_11 діяв в інтересах учасників простого товариства.

Тому підстави для задоволення позову позивачів з підстав укладення ними договору про спільну діяльність відсутні.

Оскільки саме ОСОБА_9 фактично на свій розсуд, а інших доказів в цій частині немає, вийшов за межі домовленості сторін то позивачі не втрачають право звернутись позовом саме до нього.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для застосування положень ст. 1212 ЦК України необхідно встановити безпідставність набуття майна, однак самі позивачі вказали, що встановлено водогін добровільно в тому числі і на ділянці позивача, яким користувався тривалий час не тільки відповідач. В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що будівництво водогону на земельній ділянці відповідача, було проведено зі згоди останнього. Окрім цього, позивачі самі вказували на те, що на час встановлення водогону бажання брати кошти з відповідача у них не було.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Позивачі в своєму позові просили стягнути вартість майна, однак визначили її в супереч вказаній нормі закону не на момент розгляду судом справи а на момент створення майна в квітні 2011 року, без врахування його зносу в тому числі і в зв'язку з тривалим користуванням, так і без врахування стану (в т.ч. технічного) на даний час враховуючи також те, що позов було подано до суду більше ніж через 3 роки після створення цього майна.

Позивачами в супереч ст. 60 ЦПК України не доведено чи взагалі на час розгляду справи створене позивачами майно є в натурі (не пошкоджено, не знищено), чи воно придатне до використання і чи взагалі має якусь цінність, і яку має дійсну вартість на момент розгляду справи. Що само по собі теж не дає можливості задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про наявність доказів про спільне позивачами створення майна, спільне ними витрачення коштів, про солідарні вимоги позивачів, як і відсутність посилань на норми права не впливають на вірність висновків суду щодо відмови в позові з зазначених вище підстав.

Доводи скарги ОСОБА_13 про те, що позивачами не доведено факту витрачання коштів, є вірними. Оскільки, як зазначено ОСОБА_9 було укладено договір поза межами договору про сумісну діяльність, в справі за квитанцією саме ОСОБА_9 оплачував вартість робіт у розмірі 14000 грн. ФОП ОСОБА_11 (а.с. 13). А товарний чек від 05.04.2011 року (а.с. 12) взагалі не містить даних ні про продавця матеріалів, ні про їх покупця, що взагалі не є належним доказом. Докази, що інші позивачі в рамках договору про сумісну діяльність сплачували якісь кошти відсутні.

Однак, невірно встановлені судом першої інстанції обставини, а саме:

- що ОСОБА_9 укладаючи договір підряду з ФОП ОСОБА_11 діяв в інтересах учасників простого товариства;

- про встановлення за неналежним доказом вартості витрачених матеріалів у сумі 5676,94 грн., в зв'язку з чим і не вірно встановлена загальна сума витрачених коштів;

- про те, що кошти були витрачені саме позивачами, за відсутності доказів та - не впливають на вірний висновок суду першої інстанції щодо відмови в позові оскільки за правилами ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 3015 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: