Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/375/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого-судді - Потапенка А.В.,

за участі: секретаря - Проценко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області, управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області, треті особи: реєстраційна служба Ржищівського міського управління юстиції, Ржищівська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із уточненою у подальшому позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1. кадастровий номер НОМЕР_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 За свого життя 28 грудня 2001 року ним було складено заповіт, згідно якого заповідав їй все своє майно. На підставі вказаного заповіту 18 липня 2015 року державним нотаріусом Отькало С.В. на ім'я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно зазначеного свідоцтва спадщина складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У той же час до складу спадкового майна не було включено земельну ділянку, що належала померлому. Померлий ОСОБА_2 на підставі рішення Ржищівської міської ради 42 сесії 5 скликання № 992 від 26 грудня 2008 року був власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, (кадастровий номер НОМЕР_2) та при житті замовив державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Землевпорядною організацією було виготовлено державний акт на ім'я ОСОБА_2 після його смерті. У зв'язку із чим, позивач не може зареєструвати вказаний державний акт, та відповідно не може отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку як спадкоємець за заповітом та за законом. Позивач звернулась до державного нотаріуса Ржищівської МДНК щодо оформлення спадщини, однак 26 вересня 2015 року їй було відмовлено.

У зв'язку з цим, позивач на підставі ст. ст. 1216, 1218, 1225, 1233 ЦК України вважала, що необхідно визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, а саме: земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання представники відповідачів: Ржищівської міської ради Київської області та управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області, не з'явились, надавши заяви про розгляд справи за відсутності їх представників.

У судове засідання представник третьої особи - Ржищівської міської державної нотаріальної контори не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника, зазначивши, що проти позову не заперечує і вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

У судове засідання представник третьої особи - реєстраційної служби Ржищівського міського управління юстиції не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника, зазначивши, що заперечень проти позову не має.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи №19/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, згідно свідоцтва про смерть, НОМЕР_3 від 1 вересня 2009 року (а.с.6).

Згідно заповіту від 28 грудня 2001 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, та те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 4096 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2015 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 є ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.8). Право власності на вказаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджено відповідним витягом (а.с.9).

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що на ім'я ОСОБА_2 виготовлено державний акт від 27 листопада 2009 року НОМЕР_4 на земельну ділянку (кадастровий № НОМЕР_2), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та внесено відомості щодо вказаного державного акта до Державного земельного кадастру (а.с.14-16, 18). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2009 рік складала 16 269 грн 86 коп. (а.с.17).

Згідно листа Ржищівської міської державної нотаріальної контори № 19/02-14 від 26 вересня 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 повідомлена про те, що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1. З питання оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану за вказаною вище адресою, державний акт на яку виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_2 їй необхідно вирішувати у судовому порядку (а.с.44).

З оглянутих у судовому засіданні матеріалів спадкової справи №19/2010, судом установлено, що 24 лютого 2010 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини відповідно до заповіту від 28 грудня 2001 року. Спадкову справу до майна померлого ОСОБА_2 було заведено 24 лютого 2010 року, та внесено інформацію до Спадкового реєстру. Інших спадкоємців немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

На виконання вимог частини 1 статті 1297 ЦК України позивач звернулась до нотаріальної контори. Так, зі спадкової справи № 19/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що 24 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва. 18 липня 2015 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Отже, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає, спадкодавцю на підставі рішення Ржищівської міської ради 42 сесії 05 скликання № 992 від 26 грудня 2008 року належала земельна ділянка, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована в АДРЕСА_1, на яку він за життя замовив виготовлення державного акта на право власності, однак державний акт був виготовлений на ім'я ОСОБА_2 після його смерті.

Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та їх обґрунтованість. Оскільки прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2, до складу якої входить житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_1 переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 1216-1218, 1225, 1233, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 6-8, 10, 11, 15, 30, 57, 60, 64, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ржищівський міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2015 року.

Суддя: