Провадження № 22-ц/780/2411/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 22 14.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач прокурор Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду із позовом про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 червня 2013 року № 468 надано дозвіл на укладання з ОСОБА_2 договору довгострокової оренди водного об'єкту в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району загальною площею 2,9536 га. строком на 25 років для риборозведення. На підставі вказаного розпорядження 26 червня 2013 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 було укладено договір оренди водного об'єкта на зазначених умовах та акт прийому-передачі водного об'єкта. Вказує, що розпорядження прийнято з порушенням чинного законодавства, оскільки державній адміністрації повноваження щодо передачі спірного водного об'єкта не надавались, а місцеві державні адміністрації набувають статусу орендодавців водних об'єктів загальнодержавного значення за умови розподілу таких повноважень Кабінетом Міністрів України. Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 червня 2013 року № 468 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту ОСОБА_2 в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області», визнати недійсним договір оренди водного об'єкту загальнодержавного значення, укладений 26 червня 2013 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року позов прокурора задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 червня 2013 року № 468 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту ОСОБА_2 в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області», визнано недійсним договір оренди водного об'єкту загальнодержавного значення, укладений 26 червня 2013 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2, покладено на відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 26 червня 2013 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 468, якою відповідно до ст. 51 ВК України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації» вирішено надати в оренду терміном на 25 років ОСОБА_2 водний об'єкт, площа водного дзеркала якого складає 2,9536 га. для риборозведення в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району, встановлено річну орендну плату за згодою сторін за користування водними ресурсами у розмірі 1000 грн. в рік за 1,0 га., доручено першому заступнику голови адміністрації укласти з ОСОБА_2 договір оренди водного об'єкту; ОСОБА_2 погодити договір оренди водного об'єкту з державним органом водного господарства (Київводресурси) та іншими державними органами у відповідності до вимог ст. 51 ВК України; до використання водного об'єкту ОСОБА_2 приступити після підписання договору оренди, якого погодження та реєстрації у відповідності до вимог чинного законодавства України (а. с. 7).

В матеріалах справи наявний водогосподарський паспорт водойми, розроблений проектною групою Ірпінського міжрайонного управління водного господарства (а. с. 8 - 18).

26 червня 2013 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 укладено договір оренди водного об'єкта загальнодержавного значення № 118, за умовами якого на підставі розпорядження виконувача обов'язків голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 26 червня 2013 року та відповідно до п. 3 Прикінцевих положень, п. 12 Перехідних положень ЗК України, ст. 51 ВК України, постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 року № 502 «Про затвердження порядку користування землями водного фонду» орендодавець надає в оренду, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди водний об'єкт в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, площа водного дзеркала 2,9536 га., для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілей. Термін дії договору становить 25 років. Договором визначені права та обов'язки сторін, їх відповідальність, зміна умов договору і припинення його дії, особливі умови, реквізити сторін. Погоджено, що відносини, що виникають із цього договору і не врегульовані ним, регулюються чинним законодавством України (а. с. 19 - 20).

Договір оренди погоджено із Управлінням водних ресурсів у м. Києві та Київській області.

26 червня 2013 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 складено акт прийому-передачі водного об'єкта за договором оренди водного об'єкта загальнодержавного значення № 118 від 26 червня 2013 року, яким сторони підтвердили прийом-передачу водного об'єкта (а. с. 21).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позов прокурора про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення, суд першої інстанції виходив із того, що районній державній адміністрації повноваження щодо передачі спірного водного об'єкта не надавались, а місцеві державні адміністрації набувають статусу орендодавців водних об'єктів загальнодержавного значення за умови розподілу таких повноважень Кабінетом Міністрів України, а тому є достатньо правових підстав для визнання незаконним та скасування вказаного розпорядження і як наслідок на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України визнання недійсним договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення.

Однак такий висновок суду на думку колегії суддів є помилковим.

Передача водних об'єктів (їх частин) загальнодержавного значення в оренду регулюється ст. 51 ВК України та п. 4 ст. 59 ЗК України, згідно якої орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Категорія водного об'єкта визначається у відповідності із ст. 5 ВК України і наказом Державного комітету України по водному господарству № 41 від 03 червня 1997 року, який був чинним на час прийняття спірного розпорядження.

До водних об'єктів загальнодержавного значення, відповідно до ст. 5 ВК України належать серед інших поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків.

З наведеного вбачається, що законом визначено вичерпний перелік об'єктів загальнодержавного значення.

Разом з тим, згідно із наказом Державного комітету України по водному господарству № 41 від 03 червня 1997 року «Про затвердження Переліку річок та водойм, що віднесені до водойм об'єктів місцевого значення», затверджений Перелік річок та водойм, що віднесені до водойм об'єктів місцевого значення.

Згідно даного Переліку водних об'єктів місцевого значення у Київській області немає.

Отже, водний об'єкт відноситься до об'єктів загальнодержавного значення.

Відповідно до ст. 51 ВК України у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі укладення договору обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим такий договір погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

При цьому колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо відсутності повноважень Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо передачі водного об'єкта, оскільки відсутність розмежування повноважень між Кабінетом Міністрів України та місцевими державними адміністраціями на розпорядження об'єктами загальнодержавного значення не заперечує наявності таких повноважень у обох вказаних у ст. 51 ВК України суб'єктів.

Водним кодексом України на момент виникнення спірних правовідносин було закріплено безпосередньо право місцевих державних адміністрацій надавати водні об'єкти загальнодержавного значення в оренду.

Згідно ст. ст. 2, 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень. До відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Також колегія суддів враховує, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 12 квітня 2011 року № 338 «Про додаткові заходи щодо впорядкування використання водних об'єктів загальнодержавного значення в Київській області» уповноважено райдержадміністрації здійснити заходи щодо впорядкування використання на умовах оренди водних об'єктів загальнодержавного значення, розташованих на території Київської області (водні об'єкти), провести інвентаризацію діючих договорів оренди водних об'єктів (договори оренди), за якими фактично використовуються водні об'єкти, для приведення їх у відповідність до вимог чинного законодавства України; у разі відсутності договорів оренди, забезпечити їх укладення, керуючись роз'ясненнями управління водного господарства у м. Києві та Київській області «Про додаткові заходи щодо упорядкування використання водних об'єктів загальнодержавного значення в Київській області» (додаток № 1 до даного розпорядження).

Відповідно до роз'яснень управління водного господарства у м. Києві та Київській області «Про додаткові заходи щодо упорядкування використання водних об'єктів загальнодержавного значення в Київській області», які є додатком № 1 до розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 12 квітня 2011 року № 338, орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації, як визначено ст. 51 Водного кодексу України, виходячи з цього орендодавцями водних об'єктів, незалежно від місця їх розташування (в межах населеного пункту або за його межами), є районні державні адміністрації.

Вказане рішення Київської обласної державної адміністрації від 12 квітня 2011 року № 338 є чинним, ніким не оспорене і не скасоване.

Отже, Києво-Святошинська районна державна адміністрація при прийнятті оспорюваного розпорядження діяла в межах повноважень, передбачені законом підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження відсутні, відтак рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на вимогах закону.

Оцінюючи правильність висновків в частині визнання недійсним договору оренди від 26 червня 2013 року, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При зверненні до суду із позовом прокурор вказував, що договір підлягає визнанню недійсним внаслідок незаконності розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 червня 2013 року, і суд, задовольняючи позов, виходив із тих же підстав.

Разом із тим, оскільки колегією суддів встановлено протилежне, позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди від 26 червня 2013 року, як похідні, також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів враховує, що будь-яких інших підстав недійсності договору оренди позивачем не заявлялося і такі підстави не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Виходячи із вищевикладеного, позов прокурора Києво-Святошинського району Київської області не знайшов підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити прокурору Києво-Святошинського району Київської області в задоволенні позову в інтересах держави до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.