АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4871 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8.04.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,

3-особи : ОСОБА_3, Голосіївський районний відділ Головного

управління Державної міграційної служби України в м. Києві

про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила

право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку

заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,

перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2015 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особи: ОСОБА_3, Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, а саме : усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_2. своєю власністю шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою; знято ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2005 р. власником квартири АДРЕСА_1 був батько позивача - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказану квартиру ОСОБА_6 заповів своєму сину - позивачу по справі ОСОБА_2, який оформив своє право на спадкування за заповітом, і 09.08.2012 р. Другою державною нотаріальною конторою йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

На час розгляду справи відповідно до довідки форми № 3, яка видана ЖБК «Будівельник - 4», в спірній квартирі зареєстровані : позивач ОСОБА_2, його мати ОСОБА_3 та відповідачка - племінниця ОСОБА_1.

Також встановлено і не заперечується сторонами, що у спірній квартирі відповідачка проживала зі своєю бабусею та дядьком - позивачем у справі до 25.12.2006 р.

В подальшому, в січні 2007 р., її батько добровільно забрав відповідачку ОСОБА_1, яка на той час була неповнолітньою (11 років), із спірної квартири від бабусі, і з цього часу відповідачка проживала разом з ним до 2009 р.

З 2009 р. і на час розгляду справи ОСОБА_1 постійно проживає у своєї тітки в с.Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області, що не заперечувалося нею.

Постановлюючи рішення, суд виходив з того, що відповідачка не мала наміру вселятися у спірну квартиру і проживати у ній, що позивач та його мати - ОСОБА_3 інколи спілкувались з відповідачкою ОСОБА_1, яка відвідувала бабусю в спірній квартирі до 2012 р., що на початку 2013 р. вона приїжджала до квартири і хотіла забрати речі своєї матері, однак, позивач не погодився їх віддати без бабусі; що вона приїжджала без особистих речей; що будь-яких доказів на підтвердження існування перешкод у користуванні квартирою, які б створювали позивач та 3-особа суду не надано. Тому, суд вважав, що вона не мала наміру вселитися у спірну квартиру.

Проте, заперечуючи проти позову відповідачка посилалася на те, що з січня 2012 р., тобто, після смерті дідуся, позивач та 3-особа - ОСОБА_3 перешкоджають їй користуватись АДРЕСА_1 де вона мала намір проживати, оскільки, навчалась в м.Києві.

Як було зазначено вище, власником спірної квартири з 09.08.2012 р. є позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності користування і розпорядження майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка з народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2., мешкала у спірній квартирі, та після смерті матері (у 2002 р.) залишилася проживати у сім"ї бабусі ОСОБА_3, дідуся ОСОБА_6, який помер у 2012 р., та позивача, з якими проживала до кінця 2006 року. Ця обставина не заперечується сторонами.

Тому, судова колегія не вважає за можливе погодитися із висновками суду першої інстанції, що відповідачка не була членом сім"ї позивача та 3-особи.

В січні 2007 р. у віці 11 років її забрав батько, і вподальшому вона проживала з ним, а з 2009 року - у своєї тітки в с.Нові Петрівці Вишогородського району Київської області.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка, будучи неповнолітньою, залишила спірну квартиру в 2009 році не з своєї волі.

Також, будучи неповнолітньою вона не могла захистити свої права на житло.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка та її представник наполягали на своїх доводах, про те, що позивач та 3-особа заперечують проти її проживання у спірній квартирі.

Відповідно до вимог чинного законодавства за нею як за неповнолітньою особою зберігалося право користування спірною квартирою до повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також з матеріалів справи вбачається, що даний позов пред"явлений позивачем 11.03.2014 р., що суперечить вимогам ст.405 ЦК України, оскільки, з моменту повноліття відповідачки до пред"явлення позову не пройшов один рік, тому, підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою, немає.

Таким чином, даний позов є передчасним. Тому, судова колегія вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду не можна визнати законним і обгрунтованим, тому, воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2015 р. -скасувати, і постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особи : ОСОБА_3, Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :