05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Саліхова В.В.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу відповідача Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації, за участі третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса КМНО Мінюкової-Кручини ТетяниПавлівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -
У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації № 46083 від 13.08.2014. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мінюковою-Кручиною Т.П. 03.11.2014, зареєстрованого за № 889. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 365,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Соломянська районна у м. Києві державна адміністрація просить суд скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування розпорядження відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що підстави вважати, що Соломянською районною у м. Києві державною адміністрацією будь-яким чином порушено права позивача відсутні.

Справа 760/13046/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12886/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що14.07.2014 ОСОБА_3 звернувся до Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.04.2014 визнано ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_3 14.07.2014 звернувся із заявою про приватизацію до Соломянської у м. Києві державної адміністрації.

13.08.2014 на підставі розпорядження Соломянської у м. Києві державної адміністрації № 46083, ОСОБА_3 відділом приватизації державного житла управління з житлово-комунального господарства Соломянської у м. Києві державної адміністрації видано свідоцтво про право власності на житло.

Із свідоцтва про право власності від 13.08.2014, виданого відділом приватизації державного житла управління з житлово-комунального господарства Соломянської у м. Києві державної адміністрації, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 07.10.2014 заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.04.2014 скасовано та призначено справу до нового розгляду в загальному порядку.

03.11.2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.03.2015 в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовлено.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст ст 216, 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ст. ст. 328, 330, 388 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Колегією суддів встановлено, що приватизація спірної квартири відбулася без згоди та участі ОСОБА_2, за яким зберігалося право на житло, про що свідчить рішення суду від 16.03.2015, яке на даний час не скасовано та є чинним, такою приватизацією житла порушено його житлові права.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконним та скасування розпорядження № 46083 від 13.08.2014 та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 03.11.2014, оскільки приватизація житла на підставі зазначеного розпорядження була здійснена без згоди та участі ОСОБА_2, в той час як він мав право на вказане житло на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.03.2015, яке є чинним на даний час. Тобто, такою приватизацією житла порушено законні житлові права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації, за участі третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса КМНО Мінюкової-Кручини Тетяни Павлівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: