АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1932/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Матвієнко М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, Товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 20.11.2012 року о 09 год. 40 хв. в м. Золотоноша по вул. Шевченка водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем «BYD», Д.Н.З. НОМЕР_1, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_6, внаслідок ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово медичної-медичної експертизи № 29 м/д від 05.02.2013 року, внаслідок ДТП, ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 6,7,8,9 ребер зліва, що ускладнилося накопиченням крові та повітря в лівій плевральній порожнині, належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв'язку з небезпекою для життя.

27.02.2013 року постановою старшого слідчого СВ Золотоніського МВ кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

А тому, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 4000 грн. та 30 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь позивачки матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я в сумі 4000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Глобус» подано апеляційну скаргу на рішення, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Товариства з додатковою відповідальністю « Глобус».

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача ОСОБА_7 та його представника, представник апелянта ТОВ «Глобус», будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, повторно в засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що 20.11.2012 року о 09 год. 40 хв. в м. Золотоноша по вул. Шевченка, водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем «BYD», Д.Н.З. НОМЕР_1, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_6, внаслідок чого позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження.

19.10.2013 року постановою старшого слідчого СВ Золотоніського МВ кримінальне провадження за фактом ДТП закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення ( а. с. 119 ).

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з володільця джерела підвищеної небезпеки, відповідача ОСОБА_7, переглянуте в апеляційному порядку та залишено без змін в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 (а.с.160-163).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, апелянт ТОВ «Глобус» посилався на невідповідність рішення суду першої інстанції положенням ст.24, ст.35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, статтею 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 листопада 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода з участю застрахованого транспортного засобу-автомобіля «BYD», Д.Н.З. НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_7 , який був застрахований у ТОВ «Глобус» за полісом №АВ9997234 (а.с.117).

Також, судом першої інстанції встановлено факт того, що страхувальника було завчасно повідомлено про страховий випадок, і дана обставина підтверджується запитом ТОВ «Глобус» від 12.12.2012 року №4524, який адресований позивачці та відповідачу ОСОБА_7, щодо врегулювання страхового випадку (а.с. 118).

Проте, всупереч вимог ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик не здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_6

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

В даному випадку страховиком, в порушення вимог закону, не виплачене страхове відшкодування, а також й не прийняте обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, чим порушено права як страхувальника так і потерпілої особи.

Статтями 32, 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено випадки, коли шкода не відшкодовується, а також дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Згідно із ст. 37 цього ж Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України на страховика покладено обов'язок у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором.

У відповідності до вимог ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком.

З наведеного вбачається, що відповідач за законом був зобов'язаний виплатити позивачці страхове відшкодування за шкоду заподіяну відповідачем ОСОБА_7, відповідальність якого була застрахована, тобто між відповідачем та позивачем виниклі деліктні правовідносини.

При цьому, відповідно до статті 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", чинній на момент виникнення спірних правовідносин, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана, зокрема з лікуванням потерпілого та зі смертю потерпілого.

Статтею 24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Судом першої інстанції, за наданими медичними довідками та витратами на придбання ліків встановлено матеріальні витрати позивачки на суму 4000.00 гривень, що не викликають сумніву і підтверджені оригіналами документів.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції вірно встановлено розмір моральної шкоди, пов'язаний з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв'язку з завданими тілесними ушкодженнями, а розмір її відповідає вимогам розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції вірно ураховано вину потерпілої ОСОБА_6 (стаття 1193 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що встановивши факти і відповідно їм правовідносини в частині стягнення моральної шкоди, постановивши рішення в цій частині з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення в частині визначення розміру моральної шкоди та її стягнення з ТОВ «Глобус».

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю « Глобус» - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :