Справа № 456/1142/15 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6481/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я., Ніткевича А.В.

При секретарі: Бадівській О.О.

З участю: представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що у відповіді на адвокатський запит Департаменту охорони здоров'я ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 26.01.2015 року №3/87 зазначено, що травму він отримав саме в приміщенні банку, звідки його й було госпіталізовано швидкою медичною допомогою. Крім того, ним заявлялось клопотання про витребування доказів та виклик свідків, проте відповідач доказів не надав, а свідки з невідомих причин до суду не з'явились. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апелянт в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений (а.с.123), про поважність причин неявки суд не повідомив, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід відхилити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із відповіді КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 30.12.2014 року зафіксовано виклик в приміщення відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у місті Стрий, майдан Ринок 33/26 до ОСОБА_2. Даний виклик поступив у пункт ЕМД «Стрий» та зафіксований в карті виклику швидкої медичної допомоги ф-ма 109/0, 30.12.2014 року №25. Час прийому виклику - о 14.29 год.

Як вбачається із довідки Стрийської центральної районної лікарні від 31.12.2014 року ОСОБА_2 отримано травму внаслідок падіння та встановлено діагноз: закритий черезверлюговий перелом лівої стегнової кістки. З виписки з історії хвороби позивача, виданої ТзОВ «Центр травматології та ортопедії», вбачається що останній перебував на лікуванні у вказаному медичному центрі з 14.01.2015 року по 20.01.2015 року, де йому було проведено хірургічну операцію: цементне ендопротезування лівого кульшового суглоба, за що ним було оплачено 71 140 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з п.п. 13 п.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року розслідуванню згідно з цим Порядком підлягають нещасні випадки, що сталися під час перебування в громадських місцях, на об'єктах торгівлі та побутового обслуговування.

Відповідно до п.6 Порядку лікувально-профілактичні заклади, до яких звернулися або були доставлені потерпілі внаслідок нещасних випадків, протягом доби надсилають письмове повідомлення за встановленою формою про кожний нещасний випадок - до районної держадміністрації (виконавчого органу міської, районної у місті ради). Районна держадміністрація (виконавчий орган міської, районної у місті ради) протягом доби з часу надходження від лікувально-профілактичного закладу повідомлення про нещасний випадок приймає рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку.

Згідно з п.7 Порядку у процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу (організації), на території чи об'єкті якого стався нещасний випадок.

Відповідно до п.12 Порядку «Акт за формою НТ надсилається організації, яка відповідальна за безпечний стан території чи об'єкта, де стався нещасний випадок».

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що у разі звернення потерпілого або особи, яка представляє його інтереси (якщо не надходило повідомлення від лікувально-профілактичного закладу про нещасний випадок), районна держадміністрація (виконавчий комітет міської, районної у місті ради) приймає рішення щодо необхідності проведення розслідування і визначення організації, яка повинна проводити розслідування, та направляє її керівнику копію рішення.

Однак як вбачається з матеріалів справи акт про нещасний випадок Стрийською районною лікарнею складено не було. Повідомлення про нещасний випадок до Стрийської районної державної адміністрації не подавалось. Даний випадок зареєстровано у журналі реєстрації хворих, які звертаються за медичною допомогою у травмпункт відділення невідкладної медичної допомоги за №3668 від 30.12.2014 року. З вказаного ж запису у журналі вбачається, що дійсно 30.12.2014 року до ЛПЗ звернувся ОСОБА_2, який отримав побутову травму (впав), діагноз: закритий черезверлюговий перелом лівого стегна. Також в журналі встановлено місце падіння - на вулиці (а.с.7), відтак судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не представлено належних та беззаперечних доказів того, що падіння відбулось саме в приміщенні Стрийського відділення «ПриватБанку», що по вул. Майдан Ринок, 33/26 в м. Стрий та що причиною цього падіння був неналежний догляд відповідача за територією приміщення, зокрема мокра та слизька підлога, оскільки факт виклику швидкої допомоги в приміщення банку не може свідчити про отримання травми саме в банку та через слизьку підлогу. Тобто відсутній причинно-наслідковий зв'язок (протиправна поведінка відповідача) між падінням та травмою.

Посилання апелянта на відповідь Департаменту охорони здоров'я ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 26.01.2015 року №3/87 правильних висновків суду не спростовують, оскільки у ньому відсутні твердження про отримання травми саме в приміщенні банку. Відповідно до листа ПАТ «ПриватБанк» від 17.07.2015 року запис відеофіксації камер спостереження за 30.12.2014 року відсутній (а.с.95).

Викликані судом, за клопотанням позивача свідки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - працівники банку, в судове засідання не з'явились і представник позивача просила продовжувати розгляд справи у їх відсутності (а.с.91,97,98,101 (зворот)). Апелянт не заявляв клопотання про виклик зазначених осіб в суд апеляційної інстанції.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Посилання апелянта на те, що він травмувався саме в приміщенні Стрийського відділення «ПриватБанк» не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, заперечуються представником відповідача та не підтверджені матеріалами справи. Крім того, неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків щодо утримання приміщення банку не встановлені актом про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору".

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, оскільки відсутня протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: