У Х В А Л А

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київського університету права Національної академії наук України про стягнення суми за контрактом та за зустрічним позовом Київського університету права Національної академії наук України до ОСОБА_4 про визнання пункту контракту недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов Київського університету права Національної академії наук України задоволено. Визнано недійсним підпункт 2.2.3 пункту 2.2 контракту від 1 жовтня 2011 року № 94/11, укладеного між Київським університетом права Національної академії наук України та ОСОБА_4

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року та ухвалення нового судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України: невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що контракт, укладений між ОСОБА_4 та Київським університетом права Національної академії наук України, не відповідає Типовому контракту науково-педагогічних працівників. Крім того, повноваження ректора щодо внесення пункту відповідного змісту до контракту не відповідає вимогам закону, колективного договору та статуту Київського університету права Національної академії наук України. Оспорювані додаткові пільги та гарантії відповідно до колективного договору та статуту можуть надаватись лише при узгодженні з трудовим колективом. ОСОБА_4 не надав доказів того, що трудовий колектив приймав рішення щодо виплати ОСОБА_4 2 млн грн для придбання житла.

Також грошова сума в розмірі 2 млн грн не може включатись до складової заробітної плати, яка виплачується за певний відпрацьований період роботи та не є одноразовою матеріальною виплатою.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не може бути взята до уваги як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки така постанова Пленуму не є постановою Верховного Суду України про перегляд судового рішення у конкретній справі.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом позовом ОСОБА_4 до Київського університету права Національної академії наук України про стягнення суми за контрактом та за зустрічним позовом Київського університету права Національної академії наук України до ОСОБА_4 про визнання пункту контракту недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук