Номер провадження 22-ц/788/430/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відділення ВД ФСС НВ у м. Суми на користь ОСОБА_3 11 250 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відділення ВД ФСС НВ у м. Суми, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що докази спричинення позивачу моральної шкоди відсутні, довідка МСЕК не підтверджує факт заподіяння такої шкоди. Вважає, що у виплаченій одноразовій допомозі у зв'язку з втратою професійної працездатності врахований і моральний аспект страхового випадку. Вказує на необхідність застосування до спору строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи скарги та заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, позивач з 07 жовтня 1974 року по 03 жовтня 2003 року перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», правонаступником якого є ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» і була звільнена у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 5-8).

Як вбачається з акта розслідування хронічного професійного захворювання № 73 від 23 червня 2003 року та повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, позивачці встановлено професійне захворювання: «хронічний обструктивний бронхіт токсикоз-хімічної етіології ІІ ст. в фазі нерізкого загострення. Вторинна бронхіальна астма III ст. середнього ступеня, персистуюча. Емфізема легень І-ІІ ст. ДН ІІ-ІІІ ст. Хронічний токсичний гепатит помірно вираженої активності з порушенням ферментоутворюючої, пігментоутворюючої антитоксичної функції печінки.

Професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту органів дихання. Причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищеної загазованості (а.с. 29-30).

Згідно з актом огляду у МСЕК від 29 жовтня 2003 року ОСОБА_3 вперше встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності на 1 рік, у тому числі хронічний бронхіт, бронхіальна астма 50%, хронічний гепатит 10% (а.с. 13-16).

З акту огляду МСЕК № 1135 вбачається, що 27 жовтня 2004 року при повторному огляді позивачу підтверджено 60 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання строком на один рік (а.с. 17-20).

За висновком МСЕК від 13 жовтня 2005 року позивачці встановлено 65% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, у тому числі хронічний бронхіт, бронхіальна астма 55%, хронічний гепатит 10% (а.с. 21-24).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з відділення ВД ФСС НВ у м. Суми на користь останньої моральну шкоду, суд першої інстанції вірно виходив з того, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, слід покласти саме на відділення ВД ФСС НВ у м. Суми.

Відповідно до п. п. «е» п. 1) ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно з ч. 3 ст. 28 вказаного Закону, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком МСЕК від 29 жовтня 2003 року позивачу було вперше встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди працівнику виникли з моменту встановлення вперше факту стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 29 жовтня 2003 року. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, суд першої інстанції правильно застосував закон, що діяв на момент виникнення правовідносин та стягнув моральну шкоду з відділення ВД ФСС НВ у м. Суми, оскільки такий обов'язок за законом покладався на відповідача.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням розміру втрати професійної працездатності, глибини душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, з дотриманням вимог розумності і справедливості, а також з урахуванням того, що моральна шкода позивачу не відшкодована.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди, оскільки встановлення особі часткової втрати професійної працездатності свідчить про моральні страждання і визначений судом розмір їх відшкодування колегія суддів вважає співрозмірним з завданою позивачу шкодою.

Твердження відділення ВД ФСС НВ у м. Суми у апеляційній скарзі, що позивач звернулася до суду за захистом своїх прав після спливу позовної давності, не ґрунтуються на законі.

Так, з позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду за захистом її порушеного немайнового права, а саме: порушення права на життя та на охорону здоров'я у процесі її трудової діяльності.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Закон не передбачає строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди. Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами і доповненнями).

Посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 виплачена одноразова допомога у розмірі 10 640,00 грн. та щомісячно відшкодовується сума втраченого заробітку у розмірі 3 385,54 грн., а тому вказані виплати компенсують моральний аспект страхового випадку, не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -