Справа № 580/2402/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого Бакланова Р. В. при секретаріФранскевич Н. В., за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики;

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 7 лютого 2014 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 315000 гривень та зобов'язався їх повернути до 1 липня 2014 року, що стверджується розпискою. Однак, до теперішнього часу відповідач кошти не повернув, що змусило позивача звернутися до суду. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 365330,96 грн., з яких: 315000 грн. - основна заборгованість, 19288,36 грн. - пеня, 26460 грн. - інфляційні витрати, 4582,60 грн. - 3% річних. Також стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 3705,80 грн. з яких 3652,80 грн. - судовий збір, 53 грн. комісія з платежів. Крім того, стягнути з ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що ОСОБА_1 7 лютого 2014 року передав ОСОБА_3 кошти в сум 315 000 грн. про що ОСОБА_3 склав відповідну розписку. В строк до 1 липня 2014 року кошти не повернув. Попросив стягнути з відповідача 315000 грн. основної заборгованості, 19288,36 грн. - пені відповідно до ст. 1048 ЦК України, 26460 грн. - інфляційних витрат, 4582,60 грн. - 3% річних. Також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ствердив у повному обсязі, суду повідомив, що надав ОСОБА_3 кошти готівкою в сумі 315000 грн., на даний момент кошти не повернуті.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, проти позову заперечив з тих підстав, що кошти ОСОБА_1 повернуті в повному обсязі станом на 31 жовтня 2014 року, що стверджується показами свідків. Позивач після повернення коштів не повернув розписку пославшись, що вона загублена.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав у повному обсязі проти позову заперечив з тих підстав, що він повернув кошти в повному обсязі.

В судовому засіданні були встановлені факти та відповідні їм правовідносини:

7 лютого 2014 року була складена розписка (а.с. 8), в якій зазначено, що ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 гроші в сумі 315000 грн. у позику та зобов'язується віддати до 1 липня 2014 року. Факт написання розписки сторонами не оспорюється, тому в порядку ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

За таких обставин суд доходить висновку, що між сторонами виникли правовідносини які витікають із договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В той же час, рішення у такому спорі не може ґрунтуватися на свідченнях свідків на підтвердження того факту, що гроші повернуті позичальнику, оскільки доказом передачі грошей у цьому випадку, відповідно до приписів ст. 545 ЦК України може бути лише розписка, яка видана боржником кредитору на підтвердження факту отримання грошей. Така ж розписка має бути видана кредитором позичальнику на підтвердження факту повернення позики. Крім того, ч. 2 вказаної статті передбачено, що у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що стороною відповідача не було надано допустимих доказів виконання зобов'язань щодо повернення позики. А за таких обставин, суд вважає доведеними позовні вимоги в частині стягнення 315000 грн. основного боргу.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України 6-36цс14 від 2 липня 2014 року, договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що договір позики укладений між сторонами не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та що розмір процентів від суми позики сторонами не встановлений і підлягають застосувавши до правовідносин положення статті 1048 ЦК України та стягнення 19288 грн. 36 коп. за період з 1 липня 2014 року по 25 грудня 2014 року. Облікова ставка встановлювалась з 15 квітня 2014 року в розмірі 9.5% відповідно до Постанови НБУ від 14 квітня 2014 року N 212; з 17 липня 2014 в розмірі 12.5% відповідно до Постанови НБУ від 15 липня 2014 року N 417; з 13 листопада 2014 в розмірі 14 % відповідно Постанови НБУ від 12 листопада 2014 року N 719; з 6 лютого 2015 року в розмірі 19.5% відповідно Постанова НБУ від 4 лютого 2015 року N 81. За таких обставин, суд погоджується з розрахунком наданим позивачем.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні витрати з розрахунків індексів інфляції за 2014 рік: 100,4 за липень; 100,8 за серпень; 102,9 за вересень; 102,4 за жовтень; 101,9 за листопад, тобто сукупний індекс інфляції за вказаний період склав 108,4, а за таких обставин підлягає стягненню 26460 грн., що складає 8,4% від основної заборгованості.

Крім того, суд вважає за необхідне, стягнути три відсотки річних, за 177 днів існування простроченої заборгованості в сумі 4582 грн. 60 коп.

Згідно ч.1, ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Під час судового розгляду справи, в обґрунтування наявності витрат на правову допомогу представником позивача адвокатом ОСОБА_2, надано договір про надання правової допомоги від 25 грудня 2014 року, укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9), квитанцію про оплату правової допомоги від 25 грудня 2014року на суму 2000 грн.

Судом встановлено, що адвокатом ОСОБА_2 надавалась правова допомога під час участі в судовому засіданні, а саме: 9 січня 2015 року з 10 год. 10 хв. по 10 год.19 хв. - тривалістю 9 хв., 15 січня 2015 року з 14 год. 11 хв. по 14 год.34хв. - тривалістю 23 хв., 2 лютого 2015 року з 11 год. 33 хв. по 12 год.28хв. - тривалістю 55 хв., 26 лютого 2015 року з 10 год. 15 хв. по 11 год.04хв. - тривалістю 49 хв., що підтверджується журналами судового засідання по даній справі.

Розрахунок граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу фахівця в галузі права при наданні правової допомоги в судовому засіданні наступний: 2 год. 16 хв. (час участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні) х (1218,00грн. (мінімальна зарплата) х 40 %) = 1104грн. 32 коп.

Враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, розмір компенсації, яка може бути стягнута за вказані дії особи, яка надає правову допомогу, суд оцінює в 1104грн. 32 коп.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати у справі - судовий збір сплачений ОСОБА_5 при подачі позовної заяви в сумі 3150 грн., відмовивши у стягненні комісійних платежів на користь банківської установи, оскільки вони не віднесені ст. 79 ЦПК України до судових витрат.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 213 - 215 ЦПК України; ст.ст.625, 1046, 1047, 1048 ЦК України,

ВИРIШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що проживає за адресою АДРЕСА_2 315000 грн. заборгованості по договору позики, 19288 грн. 36 коп. процентів від суми позики, 26460 грн. інфляційних витрат, 4582 грн. 60 коп. три відсотки річних, судові витрати у справі: 3150 грн. судового збору, 1104 грн. 32 коп. витрат на правову допомогу, всього стягнувши 369585 грн. 28 коп. (триста шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять гривень двадцять вісім копійок.)

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя Бакланов Р. В.