Провадження № 22-ц/773/1510/15 Категорія: 81 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Губарик К. А.,

з участю державного виконавця - Левчук І.О.,

представника боржника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левчук Ірини Олегівни про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 30 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30 березня 2015 року подання головного державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левчук Ірини Олегівни про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народженя, у праві виїзду за кордон до повного виконання рішення суду від 03 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 181 955,70 гривень боргу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 03 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 16513 євро, що станом на 01 жовтня 2013 року згідно курсу Національного банку України становить 178249 грн. 58 коп. боргу, 1904 грн. 58 коп. за порушення грошового зобов'язання та 1801 грн. 54 коп. сплаченого судового збору, всього на суму 181955 грн. 70 коп. Також судом встановлено, що 24.02.2014 року головним державним виконавцем другого відділу ДВС Луцького МУЮ Левчук І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 181 955,70 гривень боргу. Проте ОСОБА_3 в добровільному порядку зобов'язання виконано не було.

Згідно з ч. 1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.4 ст.313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно до п. 18 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у другому відділі ДВС Луцького МУЮ перебуває виконавчий лист Луцького міськрайонного суду від 24.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 181955,70 грн. боргу(а.с. 32). 24 лютого 2014 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника та розпочато примусове виконання рішення (а.с. 139-140). Зокрема, перевірено майновий стан боржника, в результаті чого встановлено факт відсутності в неї сільськогосподарської техніки, причіпів і начіпних машин, автотранспортних засобів, джерел отримання доходів. На грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках накладено арешт, зареєстроване нерухоме майно знаходиться в іпотеці ПАТ КБ «Приватбанк».

У зв'язку з тим, що на неодноразові виклики державного виконавця боржник не з'являється та не реагує, 05 листопада 2014 року головним державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника(а.с. 8).

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 періодично перетинає державний кордон України, що підтверджено відмітками в паспорті(а.с. 145-158). Однак, остання на виконання рішення суду щодо погашення боргу жодної суми не внесла та не вчинила жодних дій, які б вказували про її бажання виконати рішення суду, що свідчить про ухилення нею від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням.

Отже, суд першої інстанції, дав вірну оцінку обставинам справи, прийшов до правильного висновку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не з'ясовані факти ухиляння боржника від виконання рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовуються вищенаведеними наявними в матеріалах справи доказами, а відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому державний виконавець, звертаючись до суду з даним поданням, надав усі необхідні докази на доведення тих обставин, на які він посилався в поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника- ОСОБА_3.

Покликання апелянта на співпрацю з виконавчою службою, що виражалось у забезпечені безперешкодного доступу до майна, яке належить їй на праві приватної власності, а саме: будинку та земельної ділянки, що знаходяться по вул. Лазо, 18 у м. Луцьку не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нрухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців вказане майно відповідно до договору іпотеки за Р.№ 479, ВЕК № 012902, ВЕК № 012903 від 23 лютого 2007 року перебуває в іпотеці ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тип обтяження «заборона на нерухоме майно» (а.с. 55-56).

Крім того з пояснень державного виконавця та представника боржника в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що в провадженні Луцького міськрайонного суду перебуває цивільна справа про виключення майна з акту опису й арешту, накладеного державним виконавцем 05.12.2014 року в рамках данного виконавчого провадження на рухоме майно належне ОСОБА_3 (а.с.57-58), що свідчить про перешкоджання боржника примусовому виконанню судового рішення.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Суд обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника з метою захисту прав стягувача за виконавчим провадженням.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, апелянт не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі, а тому ці заперечення не можуть бути прийняті до уваги.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 30 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді