Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/782/15 Головуючий у 1-й інстанції Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.

Суддів Онищенка Е.А.

Дзярука М.П.

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2011 року ПАТ «ЗАЗ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою .

В обґрунтування позову зазначено, що 08 грудня 2005 року між Запорізькою міською радою та ЗАТ „ЗАЗ" було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останньому в оренду була передана земельна ділянка загальною площею 0, 2774 га.

27 грудня 2005 р року між ЗАТ „ЗАЗ" та Запорізькою міською радою було підписано акт прийому-передачі вищезазначеної ділянки та визначено межі земельної ділянки в натурі.

06 грудня 2006 року рішенням Запорізької міської ради № 72/368 були внесені зміни до рішення № 37/282 від 01.08.2005 року „Про передачу в оренду ЗАТ „ЗАЗ" земельної ділянки по АДРЕСА_1 для розташування житлового будинку".

На земельній ділянці виділеній ЗАТ „ЗАЗ" знаходиться частина самовільно збудованого будинку відповідачів, що мешкають за адресою АДРЕСА_2, тобто самовільно зайняли земельну ділянку ПАТ „ЗАЗ".

Спірна земельна ділянка у власність або у користування відповідачам у встановленому законом порядку не надавалась.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самовільно збудовану споруду на земельній ділянці ПАТ «ЗАЗ».

В липні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ЗАЗ», Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та припинення права користування.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року позов залишено без розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «ЗАЗ» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до правової позиції, що висловлена у Постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 р. у справі № 6-35цс14, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Згідно Договору оренди від 08.12.2005 р. та додатків до договору, на який посилається позивач, як на підставу позову, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, що передається в оренду, вільна від забудови. Жодних обтяжень земельної ділянки не існує.

З технічного паспорту домоволодіння за адресою АДРЕСА_2, вбачається, що останні зміни на території домоволодіння - побудова житлового будинку літера «К» здійснена у 2004 році між раніше існуючими спорудами домоволодіння (душ літера «Д», що існує з 1983 року та жилим будинком літера «А» 1949 року побудови) - тобто до укладення договору між ЗАТ «ЗАЗ» і Запорізькою міськрадою та передання земельної ділянки в оренду.

Однак, в обґрунтування заявлених позовних вимог та підтвердження порушення його прав щодо володіння та користування земельною ділянкою позивачем не надано допустимих та беззаперечних доказів, якими в даному випадку має бути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який пройшов державну експертизу на предмет відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам.

Встановлено, що відсутні підтвердження в яких саме межах і точне місцезнаходження ділянки по АДРЕСА_1, яка була передана в 2005 році ЗАТ «ЗАЗ» за актом прийому передачі (а справи 71).

Розбіжності і невідповідності в технічній документації виправлялись оскаржуваним ріпи Запорізької міської ради 06.12.2006 року, але абрис (схема) місця розташування і винесенні на місцевості в натурі відсутній.

Також позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою і зобов'язання відповідачів знести самовільно збудовану споруду.

При цьому ПАТ «ЗАЗ» у позовних вимогах не зазначає, яка саме споруда перешкоджає здійсненню його прав щодо користування земельною ділянкою та яку він вважає такою, підлягає знесенню.

Як вбачається із наданих відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 документів, станом ні розгляду справи житлові будинки, які знаходяться на території домоволодіння за адресі АДРЕСА_2, зареєстровані на праві приватної власності за відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Доказів скасування запису про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № суду не надано.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Посилання скарги на те, що судом невірно дана оцінка експертизі являються безпідставними, оскільки суд правильно не прийняв як доказ порушення права ПАТ «ЗАЗ» - висновок експерта № 1/2012 від 25.04.2012року, який проведений на підставі документів, що не відповідають вимогам закону.

Таким чином вказані та інші доводи апеляційної скарги обґрунтованими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: