Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного нотаріального архіву Вінницької області, реєстраційної служби Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_5 про визнання дублікату договору дарування житлового будинку недійсним, скасування державної реєстрації договору дарування та поновлення державної реєстрації договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21 березня 1975 року він купив житловий будинок по АДРЕСА_1. Рішенням Томашпільської селищної ради було змінено назву АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та номер зазначеного будинку з № 11 на № 13. У листопаді 2010 року йому стало відомо про нотаріально посвідчений договір дарування вказаного будинку від 01 квітня 1976 року, який було укладено між ним та відповідачем (братом) ОСОБА_5.

Позивач зазначав, що даний договір дарування ним ніколи не укладався і не підписувався, ніяких доручень на його підписання він нікому не надавав. У 2012 року відповідачем було отримано дублікат вказаного договору дарування на підставі якого відповідачем було отримано витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, тому позивач просив: визнати недійсним дублікат договору дарування житлового будинку; визнати недійсним договір дарування житлового будинку, скасувати державну реєстрацію договору дарування та поновити державну реєстрацію договору купівлі-продажу.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним дублікат договору дарування житлового будинку, укладеного 01 квітня 1976 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виданий 07 червня 2011 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Вінницької області.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 01 квітня 1976 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори.

Скасовано державну реєстрацію договору дарування житлового будинку, укладеного 01 квітня 1976 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Поновлено державну реєстрацію договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в смт. Томашпіль по АДРЕСА_1, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у листопаді 2010 року позивачу стало відомо про те, що 01 квітня 1976 року був укладений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1.

Згідно Висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 18 вересня 2013 року підпис в графі: «Підпис: Даритель» договору дарування житлового будинку від 01 квітня 1976 року, та підпис ОСОБА_4 в книзі реєстрації нотаріальних дій за номером нотаріальної дії 474 виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України <nau://ukr/435-15|st203> волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України <nau://ukr/435-15|st215> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України <nau://ukr/435-15|st203>.

Зазначені положення містяться і в ст. 48 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st48> (чинної на момент укладення спірного правочину).

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що оскільки позивач договір дарування житлового будинку не підписував, що підтверджується висновком експертизи, тому відповідно до норм діючого законодавства є підстави для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що незастосування судом першої інстанції норм Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року не призвело до неправильного вирішення позовних вимог, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи заявника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом не заслуговують на увагу, оскільки про порушення свого права позивач дізнався лише в листопаді 2010 року.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук