Ухвала

06 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року в справі за позовом прокурора м. Ірпеня до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності держави Україна на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня Київської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2193/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» та визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім'я ОСОБА_3 Свої вимоги мотивував тим, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами смт Коцюбинське Київської області та перебуває в постійному користуванні Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство», а її передача в приватну власність відповідача відбулася без вилучення з користування вказаного підприємства, тобто без відома держави в особі уповноваженого органу та постійного землекористувача. Крім того, зазначав, що при прийнятті рішення Коцюбинською селищною радою не було дотримано вимоги ст. ст. 20, 21 ЗК України, ст. 57 ЛК України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки з лісового фонду для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд не проводилась, будь-яких рішень щодо такої зміни не приймалось.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 липня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2193/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3, на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_1 Київської області, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування його державної реєстрації скасовано, в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2013 року та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 липня 2013 року у нескасованій апеляційним судом його частині залишено без змін.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України та ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на наступні судові рішення:

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення і державного акта на право власності землю, визнання права власності на земельну ділянку;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку;

· постанову Вищого господарського суду України від 15 вересня 2011 року у справі № 61/182-10 про застосування наслідків нікчемності договорів;

· постанову Вищого господарського суду України від 15 листопада 2011 року у справі № 50/175 про визнання недійсними рішення міської ради, державних актів на право власності на землю.

Перевіривши матеріали провадження за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, колегія суддів дійшла висновку, що справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» (далі - постанова) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Зі змісту наданих судових рішень вбачається, що наведені заявником доводи містять ознаки, які згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України, тому колегія суддів дійшла висновку, що справу необхідно допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом прокурора м. Ірпеня до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності держави Україна на земельну ділянку, за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї матеріалами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

ОСОБА_5

О.В. Попович

О.В. Ступак