Дата документу 24.06.2015
Провадження № 2/334/496/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Лисенко Л.І.,

при секретарі Піка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, вказавши в позовній заяві, що 25.06.2005 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», і відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №9-403-К/Р (реєстраційний номер 0), згідно з умовами якого вона отримала кредит в сумі 98 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом, терміном повернення кредиту до 24.06.2020 р.

В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору між Банком та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 9-403-К/Р/З, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок №49, по вул. Черняховського в м. Запоріжжя, загальною площею 148,6кв.м., житловою площею 83,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 768 кв.м., а також паркан позначений на плані цифрою "4", гараж, сарай, водопровід, замощення, що належить ОСОБА_1

08.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. та актом прийому передачі документації.

Однак, ОСОБА_1 взяті на себе обовязки, щодо виконання умов кредитного договору, не виконує, у звязку з чим має заборгованість за кредитним договором в сумі 184652,62 доларів США, що еквівалентно станом на 3.11.2014р. 2391389,18грн., що підтверджується довідкою про стан заборгованості.

Позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №9-403-К/Р від 25.06.2005 р., у розмірі 184652,62 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03.11.2014 складає 2391389,18грн. , перед ПАТ «Дельта Банк», звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - житловий будинок №49, по вул. Черняховського в м. Запоріжжя, загальною площею 148,6кв.м., житловою площею 83,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 768 кв.м., а також паркан позначений на плані цифрою "4", гараж, сарай, водопровід, замощення, що належить ОСОБА_1, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Також просить визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок №49, по вул. Черняховського в м. Запоріжжя, загальною площею 148,6кв.м., житловою площею 83,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 768 кв.м., а також паркан позначений на плані цифрою "4", гараж, сарай, водопровід, замощення, що належить ОСОБА_1

Просить виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідачку ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, дані про яких внесенні до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи. Також просить зобовязати відповідачку ОСОБА_1 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь витрати по сплаті судового збору, які були понесенні позивачем при зверненні з позовом до суду, в сумі 3654 грн.

Представник ПАТ «ДельтаБанк» у судове засідання не з»явився, надав лист в якому просить розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідачки ОСОБА_1- ОСОБА_2 проти позову заперечувала та пояснила, що не надано детального розрахунку заборгованості, кредит був наданий відповідачу в іноземній валюті, пеня позивачем розрахована в іноземній валюті, що суперечить вимогам законодавства України. На даний час в будинку, звернути стягнення на який просить позивач, зареєстровані та проживають відповідачка ОСОБА_1, та її неповнолітні діти - ОСОБА_3, 2002 рокуу народження, ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2. Окрім того, на теперішній час є чинним Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті». В звязку з чим, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2005 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», і відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №9-403-К/Р (реєстраційний номер 0), згідно з умовами якого вона отримала кредит в сумі 98 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом, терміном повернення кредиту до 24.06.2020 р.

Відповідно до п.п. 1.2.1-1.2.4 Договору Кредит надається у вигляді одного траншу в розмірі кредиту, зазначеному в п.1.2.1 Договору. Згідно п. 1.4 Договору цільове призначення кредиту - для придбання жилого будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Черняховського,49 у м.Запоріжжі.

Відповідно до п. 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 11,5% річних.

Згідно п. 1.3.4. договору строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком проценти.

У разі невиконання Позичальником своїх зобовязань по своєчасному виконанню зобовязань кредитного договору Банк має право стягнути з Позичальника суму боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення.

В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 9К/Р/З від 25.06.2015 року ,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міської нотаріального округу ОСОБА_6 ,який зареєстровано у реєстрі за №1101, відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: житловий будинок №49, по вул.Черняховського в м. Запоріжжя, загальною площею 148,6 кв.м., житловою площею 83,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 768 кв.м., а також паркан позначений на плані цифрою "4", гараж, сарай, водопровід, замощення.

Згідно до договору іпотеки Іпотекодавець зобовязаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя. Даний пункт договору вважається дійсним тільки у випадках, якщо предметом іпотеки за цим договором є житлова нерухомість.

Відповідно до п.4. договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки.

08.12.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за №43749, що підтверджується Випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 615 ЦК України передбачено, у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст..590 ЦК України, ст..33 Закону України «Про Іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Іпотеку», встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекодержателя, виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст..40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Частиною 3 ст. 109 ЖК України визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, розяснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

В судовому засіданні не добуто доказів того, що ОСОБА_1 отримувала вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням, що у випадку невиконання вимоги позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно довідки про склад сімї за адресою: м. Запоріжжя, вул.Черняховського, 49 зареєстровані: ОСОБА_1 та неповнолітні діти: та її неповнолітні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд також враховує, що 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 3 червня 2014 року.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р., протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Таким чином, оскільки вказаний закон є чинним, відповідач через свого представника позов Банку не визнав, заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки , яка надана відповідачкою у забезпечення кредиту в іноземній валюті, загальна площа будинку не перевищує встановлений законом розмір, є єдиним місцем проживання відповідачки та її неповнолітніх дітей , тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1., про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про виселення ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей із вищезазначеного будинку, який є предметом іпотеки, є похідними від позовних вимог Банку до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі, тому також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 57, 60, 61, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України, і ст. ст. 509, 512, 514, 526, 530, 549-551, 589-590, 610-612, 615, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст..109 ЖК України, ст.ст. 7, 12, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 24-26, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Лисенко Л. І.