Справа № 203/4874/15-ц
Провадження № 2/0203/1356/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору припиненим

встановив:

19 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору припиненим, в обґрунтування якого послався на те, що між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» 01 червня 2006 року було укладено кредитний договір № СМ-300/1706/2006. В подальшому, всі права та обовязки кредитора за кредитним договором перейшли до ПАТ «ОТП Банк». Згідно положень укладеного кредитного договору відповідач зобовязався надати позивачу споживчий кредит в сумі 529000 доларів США на умовах встановлених цим договором, а позивач зобовязується погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах цього договору. 17 лютого 2015 року позивачем було отримано повідомлення про наявність заборгованості та 24.02. року досудова вимога, де відповідач вказував про існуючу заборгованість позивача за кредитом у сумі 96 463 долари США 61 цент США, та заборгованість за процентами по кредиту у сумі 7 543 долари США та 68 центів США. 30 березня 2015 року позивач маючи на руках суму у розмір 20000 дол. США у вигляді монет, звернувся до відповідача за дозволом на дострокове часткове погашення кредиту, але працівниками ПАТ «ОТП Банк» було відмовлено приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет. 08 квітня 2015 року у відділенні банку «Гвардійське» позивач отримав відповідь банку з зазначеними причинами відмови за підписами керуючого відділенням та провідного експерта. Позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вимогою припинити свої зобовязання по кредитному договору № СМ-300/1706/2006 від 01 червня 2006 р, внаслідок односторонньої відмови відповідача від виконання свого обовязку прийняти до сплати кошти у валюті кредиту, що унеможливило належне виконання позивачем умов договору. Рішенням від 18 травня 2015 року справа №203/219/15-ц (провадження 2/0203/418/2015) в задоволені позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення Кіровського районного суму м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року залишено без змін. Станом на 01 липня 2015 року позивач мав досудову вимогу від ОТП Банку: оплатити залишок по тілу кредиту у сумі 96 463,61 доларів США, та заборгованість за процентами по кредиту у сумі 7 543,68 доларів США. Виходячи зі змісту ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська та листа НБУ від 30 червня 2015 року позивач 01 липня 2015 року звернувся до відділення ОТП Банку «Калинове» з метою погасити боргові зобовязання перед відповідачем у повному обсязі, а саме приніс для погашення суму 104 008 доларів США у вигляді монет та банкнот, яка дорівнює сумі досудової вимозі в повному обсязі. Працівниками «ОТП Банк» було відмовлено у прийнятті коштів для погашення кредиту іноземну валюту доларів США у вигляді монет та банкнот. 20 липня 2015 року у відділенні «Калинове» позивач отримав відповідь в якій зазначено, що банком прийняте відповідне рішення, згідно якого банк (операційні каси банку) не приймають іноземну валюту у вигляді монет. Таким чином позивач намагаючись внести в касу відповідача суму на погашення своїх зобовязань в повному обсязі, виконав в повному обсязі, виконав свій обовязок належним чином, згідно умов кредитного договору та досудової вимоги, не зважаючи на рішення суддів та розяснень НБУ, відповідач перешкоджав позивачу у виконанні зобовязань. Позивач вважає, що обставина (погашення боргових зобовязань в повному обсязі) має вважатись такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторонам, якій це невигідно і тому позивач має право відмовитись від виконання свого обовязку частково або в повному обсязі. Позивач просить суд припинити всі зобовязання по кредитному договору № СМ-300/1706/2006 в повному обсязі і таким чином визнати припиненим сам договір та стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.1-7)

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. (а.с.135-137)

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засідання проти задоволення позову заперечував, стверджував, що аналогічна справа вже розглядалась Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, підстав для визнання зобовязань припиненим немає, позивачу не було відмовлено у прийняття іноземною валюти у вигляді банкнот, в той час як банк не приймає від фізичних осіб готівкову іноземну валюту у вигляді монет. (а.с.135-137)

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року справа №203/219/15-ц (провадження 2/0203/418/2015), залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області встановлено, що 01 червня 2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № СМ-300/1706/2006, за умовами якого відповідач зобовязався надати кредит у сумі 529 000 дол. США, а позивач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. 30 жовтня 2009 року, 30 серпня 2010 року, 31 грудня 2010 року, 01 червня 2012 року, 22 жовтня 2013 року та 25 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було укладені додаткові договори до кредитного договору № СМ-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року. Позивач отримав від відповідача суму еквівалентну 529 000 дол. США на виконання умов кредитного договору № СМ-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року. Позивач виконував зобовязання за кредитним договором № СМ-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року, але 17 лютого 2015 року ПАТ «ОТП Банк» направив позивачу досудову вимогу про необхідність дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а саме: суму кредиту у розмірі 96 463 долари США 61 цент США та заборгованості за процентами по кредиту у сумі 7 543 долари США та 68 центів США, що підтверджується копією повідомлення про наявність заборгованості вих. № 22-2/865180 від 10 лютого 2015 року та копією досудової вимоги відповідача № 22-2/865856 від 17 лютого 2015 року. 30 березня 2015 року позивач звернувся до відділення «Гвардійське» установи «ОТП Банк» з заявою про сплатити існуючої заборгованості та зробити частковий достроковий платіж по кредитному договору № СМ-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року, а саме сплатити 10017, 94 доларів США на погашення заборгованості по кредиту та 9982, 06 дол. США на погашення заборгованості по процентам. Позивач мав намір здійснити оплату у формі монет (центів) США, але банком було відмовлено у прийняті платежу монетами, оскільки така форма платежу не передбачена внутрішнім положенням банку, що підтверджується поясненнями позивача, заявами та відповіддю.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас вказане рішення не є підставою для закриття провадження у справі з мотивів розгляду подібних справ між тими ж сторонами, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 122, п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у відкритті провадження за позовною заявою має бути відмовлено, а якщо провадження було відкрито воно підлягає закриттю, якщо є рішення суду між тими ж сторонами, про той самий предмет, і з тих самих підстав. У заочному рішенні від 18 травня 2015 року справа № 203/219/15-ц позовні вимоги були обґрунтовані неприйняттям відповідачем у позивача часткового виконання зобовязань за кредитним договором, а у справі, що розглядається, неприйняттям виконання зобовязань в повному обсязі залишку заборгованості. Тобто має місце спір між тими ж сторонами і про той же предмет, але з різних підстав, тому він має бути розглянутий по суті.

Судом також встановлено, що станом на 01 липня 2015 року позивач мав досудову вимогу від ОТП Банку: оплатити залишок по тілу кредиту у сумі 96 463,61 доларів США, та заборгованість за процентами по кредиту у сумі 7 543,68 доларів США. Позивач 01 липня 2015 року звернувся до відділення ОТП Банку «Калинове» з метою погасити боргові зобовязання перед відповідачем у повному обсязі, а саме приніс грошові кошти у вигляді монет та банкнот в доларах США. Працівниками «ОТП Банк» було відмовлено у прийнятті коштів для погашення кредиту іноземну валюту доларів США у вигляді монет та банкнот, вказане підтверджується поясненнями позивача, його листом до відповідача від 01 липня 2015 року та не заперечується відповідачем. 20 липня 2015 року у відділенні «Калинове» позивач отримав відповідь в якій зазначено, що банком прийняте відповідне рішення, згідно якого банк (операційні каси банку) не приймають іноземну валюту у вигляді монет (а.с.98-99).

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов'язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Стаття 614 ЦК України передбачає, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками. Згідно п. 6 ст. 33 цього Закону до повноважень Національного банку України належить, зокрема, визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій

Відповідно до п. 2.8. Розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528(з наступними змінами та доповненнями)за рішенням банку (філії, відділення) іноземна валюта у вигляді монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, приймається в операційну касу лише в разі: касового обслуговування юридичних осіб що мають право використовувати іноземну валюту як засіб платежу або здійснювати розрахунки, пов'язані з відрядженнями за кордон; здійснення касових операцій з фізичними особами.

Як пояснив представник відповідача, у ПАТ «ОТП Банк» не приймалось рішення про використання монет для здійснення касових операцій з фізичними особами.

Оцінюючи твердження позивача, що його було введено в оману при укладанні договору відносно неможливості використання монет для виконання зобовязань перед банком, суд виходить з того, що на момент укладання договору була чинна Інструкція про касові операції в банках України, затверджена постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089 (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до п. 1 Глави 2 якої за рішенням банку іноземна валюта у вигляді монет приймається в касу банку лише в разі касового обслуговування юридичних осіб, що мають право використовувати іноземну валюту як засіб платежу або здійснювати розрахунки, пов'язані з відрядженнями за кордон. Банк має право приймати до каси монети номіналом 1 та 2 євро, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території країн членів Європейського валютного союзу, у разі здійснення касових операцій з фізичними особами.

Таким чином, на час укладання договору розрахунки фізичних осіб з банками монетами в іноземні валюті (за винятком монет в 1 та 2 євро) взагалі не були передбачені чинним законодавством. Незнання таких нормативних приписів позивачем не може розглядатись як його введення в оману відповідачем, оскільки як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Посилання позивача на лист Національного банку України від 30 червня 2015 року №40-02009/44742 в якому зазначено про те, що монети в іноземній валюті також є платіжним засобом і відносяться до валюти відповідної країни, не спростовують спеціального правового режиму використання монет у розрахунках між банківськими установами та фізичними особами, що введений актами Національного банку України. (а.с.96)

В судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідач не відмовлявся приймати іноземну валюти у вигляді банкнот, а від її внесення до каси банку відмовився сам позивач, коли дізнався, що у нього не візьмуть монети.

Суд також враховує, що позивач просив визнати договір припиненим без фактичного внесення залишку заборгованості лише за фактом відмови відповідача прийняти виконання зобовязань у вигляді монет. Враховуючи, що правові підстави для цього відсутні, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору припиненим слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ч.4 ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, та приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає за необхідне судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 509, 526, 527, 530, 554, 610, 1054 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору припиненим відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 20.11.2015 року.

Суддя С.В. Єдаменко