Головуючий суду 1 інстанції - Олійник В.М.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 428/8439/14-ц
Провадження № 22ц/782/538/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Лозко Ю.П., Заіки В.В.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та просила встановити для відповідача ОСОБА_3 порядок /спосіб/ зустрічей та участі у вихованні їхнього малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: призначити ОСОБА_3, що проживає окремо, час для спілкування та виховання дитини щотижня у понеділок та п'ятницю з 16-ї до 18-ї, а в інші дні - за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму дня дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За зверненням відповідача рішенням виконкому Сєвєродонецької міськради Луганської області від 25.03.2014 року було визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: призначено час для спілкування та виховання дитини щотижня, у понеділок, середу та п'ятницю з 16-ї до 19-ї та в інші дні за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму для дитини; попереджено батьків про недопустимість налаштування дитини проти кожного з батьків.

Оскільки відповідач порушує встановлений порядок /спосіб/ зустрічей із дитиною, його поведінка носить конфліктний характер, тому позивачка, не заперечуючи проти зустрічей батька з дитиною взагалі, вважає за доцільне в інтересах сина встановити вищенаведений порядок з урахуванням істотних обставин, що змінилися у житті останнього, а саме - ОСОБА_4 пішов до першого класу школи.

Відповідач ОСОБА_3 в квітні 2015 року звернувся із зустрічним позовом, який згодом уточнив, та просив призначити йому час для спілкування та виховання дитини з 16-ї п'ятниці до 18-ї суботи, через тиждень та з 16-ї до 18-ї неділі, також через тиждень; в понеділок, середу, п'ятницю з 16-ї до 19.30-ти год., інші дні за попередньою домовленістю з матір'ю, оскільки позивачка зловживає своїми батьківськими правами та нехтує його правами як батька дитини, налаштовує сина проти нього, ухиляється від виконання рішення виконкому щодо його участі у вихованні дитини.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 серпня 2015 року у задоволенні позову та зустрічного позову відмовлено.

Сторони як незгодні із вказаним рішенням суду звернулися кожен із апеляційною скаргою, в яких обидва просять рішення суду скасувати та ухвалити рішення про задоволення їхніх позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм процесуального та матеріального прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, та мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу між сторонами дитина проживає із матір'ю за адресою останньої: АДРЕСА_1.

Батько дитини ОСОБА_3 проживає у належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_2, на час розгляду справи знаходиться на заробітках за межами міста, за місцем його проживання створені усі необхідні умови для проживання та виховання дитини.

Також установлено, що навесні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся з відповідною заявою в орган опіки та піклування виконавчого комітету Сєвєродонецької міської Ради, де просив визначити спосіб його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. У відповідь на цю заяву рішенням вказаного органу № 187 від 25 березня 2014 року визначено спосіб участі батька у вихованні сина, а саме можливість побачень з дитиною щотижня у понеділок, середу та п'ятницю з 16-ї до 19-ї та в інші дні за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму дня дитини; попереджено батьків про недопустимість налаштування дитини проти кожного з батьків.

Відмовляючи сторонам в задоволенні їх позовів про визначення порядку спілкування та участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції з посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 158, 159 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дійшов висновку про те, що сторонами не було надано жодних доказів неналежного ставлення іншої сторони до виконання своїх батьківських обов'язків, зловживання своїм становищем, порушення встановленого рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 25.03.2014 року порядку зустрічей з дитиною чи будь-яких інших доказів, які б свідчили про негативний вплив на дитину; посилання позивача на ч. 1 ст. 161 СК України не є належним, оскільки вказана норма регулює порядок вирішення спору щодо місця проживання дитини, що не є предметом розглядуваної справи; не є вірним обраний сторонами спосіб захисту своїх прав та прав дитини, оскільки не було заявлено вимогу про скасування чи зміну рішення виконавчого комітету, яким вже встановлено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні дитини і яке сторони просять фактично змінити.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Так, чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини.

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

На батьків, котрі проживають окремо, покладено обов'язок брати участь у вихованні дитини і вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини /ст. 157 Сімейного кодексу України/.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо /у тому числі в одній квартирі/, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно /ст. 157 СК України/.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини /періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо/ місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

При встановленні способу спілкування судом має дотримуватись розумність балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Вирішуючи спір та дійшовши висновку про відмову у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову щодо участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до вимог ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Оскільки всупереч зазначеним нормам законодавства, суд першої інстанції не зобов'язав орган опіки та піклування надати свій письмовий висновок у даній справі, а обмежився лише наявністю в матеріалах справи вищезазначеного рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 187 від 25.03.2014 року, яке сторонами не виконувалося, після його винесення ритм життя дитини змінився, адже ОСОБА_4 пішов до першого класу школи, то згідно ухвали судової колегії вказаним органом опіки та піклування 30 вересня 2015 року було надано висновок № 4210 про способи участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_4.

Визнано доцільним визначити способи участі ОСОБА_3 у вихованні та утриманні малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме встановити наступний час для спілкування та виховання дитини: щотижня, у вівторок та п'ятницю з 16.00 до 19.00 год., не порушуючи режиму дня дитини та в інші дні та часи за попередньою домовленістю з матір'ю, з можливістю залишати дитину з ночівлею, але виключно за бажанням самої дитини /а.с. 172/.

Вказаний висновок є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини і матеріали справи не містять відомостей, які б давали судовій колегії підстави не погодитися із ним.

Вирішуючи питання про порядок участі батька у вихованні малолітньої дитини, колегія суддів бере до уваги дослідження емоційної сфери і міжособистісних сімейних відносин дитини ОСОБА_4, зроблений практичним психологом середньої загальноосвітньої школи, відповідно до якого право дитини на піклування з боку батьків може бути реалізоване лише за умови добровільного і належного виконання батьками своїх обов'язків. При цьому відповіді ОСОБА_4 не мали елементів соціального научіння /а.с. 100/.

Оскільки обидві сторони ставлять питання про участь батька у вихованні сина ОСОБА_4, фактично погоджуються із наданим органом опіки та піклування висновком, а неузгодженим є лише питання надання згоди матір'ю та отримання згоди дитини щодо певних видів та часу спілкування, то судова колегія з огляду на вимоги ч. 2 ст. 159 К України при встановленні способу спілкування бере до уваги дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема що батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю з матір'ю, і неврахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування відповідача з дитиною виключно за домовленістю з позивачкою може протиправно обмежити його участь у вихованні дитини.

Доводи позивача ОСОБА_2 про небажання сина спілкуватися із батьком, є такими, що не спростовують висновки колегії суддів про право батька спілкуватися із дитиною, яка урахуває поведінку кожного з батьків, ставлення батька до дитини, принцип рівності прав та обов'язків батьків відносно дитини. Вказане не є достатнім для обмеження спілкування батька та дитини, а навпаки таке спілкування сприятиме налагодженню відносин між ними.

Задовольняючи частково як первісні позовні вимоги ОСОБА_2, так і зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та встановлюючи спосіб участі батька у вихованні дитини, який запропоновано органом опіки і піклування, судова колегія з урахуванням інтересів дитини, вимог чинного законодавства доходить висновку про те, що визначений спосіб участі відповідача у вихованні дитини та спілкуванні з нею не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток.

Враховуючи викладене, невідповідність висновків суду обставинам справи, апеляційні скарги сторін на підставі вимог ст. 309 ЦПК України слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 серпня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити час для спілкування та виховання дитини: щотижня у вівторок та п'ятницю з 16-ї до 19-ї та щонеділі з 9-ї до 19-ї год., не порушуючи дня дитини та в інші дні та часи за попередньою домовленістю з матір'ю з можливістю залишити дитину з ночівлею за бажанням самої дитини.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: