АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Калиновського А.Б., Ремеза В.А.,

за участі секретаря - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", Регіонального благодійного фонду "Ніка" про визнання договорів недійсними, стягнення суми збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся за позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", Регіонального благодійного фонду "Ніка" про визнання договорів недійсними, стягнення суми збитків.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що ним під впливом омани було укладено два договори, а саме, договір про благодійний внесок з регіональним фондом "Ніка" від 17 червня 2007 року та кредитний договір з ЗАТ КБ "ПриватБанк" від 03 липня 2007 року. Вказав, що зазначені договори пов'язані між собою схемою афери, в яку протиправно він був втягнутий співробітниками відповідачів, та в результаті, якої йому було спричинено матеріальні збитки. Фальсифікація укладених договорів, насамперед кредитного, полягала, в тому, що кредитний договір був укладений особою не уповноваженою банком на це. Також, позивач зазначив, що вступати в ділові стосунки з клієнтом банк може лише після повної ідентифікації клієнта. Так, банк був зобов'язаний перевірити у позичальника паспорт, ідентифікаційний код, на кожному із цим документів останній мав поставити свій підпис, який засвідчує операційний працівник банку. У заяві позичальника записано паспортні дані позичальника та зазначено, що паспорт останньому виданий Тернівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, в той час коли паспорт видавався Петрівським РВ УМВС України в Кіровоградській області, місце проживання записано: м. Кривий Ріг вул. Дніпропетровське шосе, 76/53, що не відповідає дійсності, оскільки позивач з 1982 року по теперішній час проживає в с. Братському Петрівського району Кіровоградської області, тому позивач просив суд визнати недійсними договори відповідачів, які були складені під впливом омани, а саме: договір про благодійний внесок від 17 червня 2007 року, укладений між ним та регіональним благодійним фондом "Ніка"; кредитний договір по заяві позичальника КРХRRХ 1240090 від 03 липня 2007 року, укладеного між ним та Криворізькою філією ЗАТ КБ "ПриватБанк"; стягнути з відповідачів на його користь збитки, спричинені укладенням договору з ПАТ КБ "ПриватБанк", понесені по сплаті: погашення кредиту в сумі 785 грн. 51 коп., - 06 серпня 2007 року; 785 грн. 51 коп. - 07 вересня 2007 року, 800 грн. - 04 жовтня 2007 року, всього - 2 371 грн. 02 коп., сплати ПАТ КБ "ПриватБанк" 2 500 грн. - 30 липня 2009 року і 17 355 грн. - 07 вересня 2012 року, всього 19 855 грн. суми для закриття кредиту, та загальну суму збитків - 22 226 грн. 02 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилили з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 17 червня 2007 року між ОСОБА_2 та регіональним благодійним фондом "Ніка" було укладено договір про благодійний внесок (а.с.22).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору благодійник зобов'язується в період дії договору передати благодійній організації в якості благодійного внеску одноразово грошові кошти в національній валюті України в сумі 3 000 грн.

Згідно п. 2.2.1 договору благодійна організація зобов'язується використати благодійний внесок тільки в цілях благодійної діяльності у відповідності до статутних задач благодійної організації та норм діючого законодавства.

Договір набирає законної сили з моменту його підписання сторонами та діє до виконання благодійником своїх зобов'язань згідно п. 2.1 договору.

27 червня 2007 року між ОСОБА_2, як члена Обслуговуючого кооперативу "Ніка" та Обслуговуючим кооперативом "Ніка", було укладено та підписано акт прийому - передачі наданих послуг до договору про надання послуг від 12 квітня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_2 були надані кооперативом послуги з надання консультацій з питань прав та обов'язків, закріплених в конституції України. Вартість наданої послуги становила 2 650 грн. (а.с. 23).

Таким чином, суд правильно встановив, що зазначений акт прийому - передачі є доповненням до іншого договору, а саме договору про надання послуг від 12 квітня 2006 року, який був укладений між позивачем, як членом Обслуговуючого кооперативу та Обслуговуючим кооперативом "Ніка" (а.с. 23).

03 липня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №KRXRRX12440090, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 11 040 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 липня 2009 року (а.с. 24).

В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ПАТ "Акцент-Банк" було укладено договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року (а.с.25).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ПАТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково, та стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № KRXRRX12440090 від 03 липня 2007 року у сумі 135 298 грн. 51 коп., стягнуто солідарно з ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму 10 000 грн., всього заборгованість на суму 145 298 грн. 51 коп. (а.с. 46, 47).

08 лютого 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Петрівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження (ВП №41914022) про стягнення в солідарному порядку заборгованості у сумі 145 298 грн. 51 коп. (а.с. 15).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2014 року вищезазначене заочне рішення суду від 07 травня 2013 року було скасовано (а.с.69).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що на час укладення оспорюваних договорів відповідачі ввели його в оману (а.с.3-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Однак, в матеріалах даної справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що відповідачі під час укладення договорів дійсно ввели позивача в оману.

З кредитного договору, укладеного між позивачем та ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", вбачається, строк його дії - з 03 липня 2007 року по 02 липня 2009 року (а.с.24).

Як було встановлено судом та вказав сам позивач, він здійснював погашення кредиту за вищевказаним кредитним договором в сумі: 785 грн. 51 коп. - 06 серпня 2007 року; 785 грн. 51 коп. - 07 вересня 2007 року, 800 грн. - 04 жовтня 2007 року, з позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним звернувся у серпні 2014 року (а.с.2-8).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд правильно відмовив ОСОБА_2 у задоволені його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо введення позивача в оману під час підписання оспорюваних договорів належними доказами по справі не підтверджуються.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді