Справа № 454/2898/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи , які не заявляють самостійних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталія Іванівна про визнання договору недійсним -,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання договору недійсним з наступних підстав: 22 липня 2005 року між позивачкою та відповідачкою був укладений Договір купівлі-продажу квартири .Спірний договір посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. (зареєстровано в Реєстрі за № НОМЕР_1). За умовами Спірного договору позивачка, як продавець, продала, а відповідачка, як покупець, купила квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 5 спірного договору ціна продажу квартири становила 12205,00 грн. (за інвентаризаційною вартістю). Вищевказаний Спірний договір являється фіктивним, а відповідно й підлягає визнанню недійсним, в зв'язку з наступним. Укладаючи Спірний договір, ні позивачка, ні відповідачка не мали на меті створення передбачених ним правових наслідків. На час укладення спірного договору позивачка не мала наміру передати відповідачці у власність свою квартиру АДРЕСА_1 та отримати від неї за це кошти, а позивачка ніколи не мала наміру отримати від позивачки у власність вказану квартиру та сплатити позивачці за неї кошти. Такі наміри відсутні у сторін і на сьогоднішній день. В зв'язку з відсутністю у сторін таких намірів, квартири відповідачки позивачка не передала і не має наміру передавати в майбутньому. Натомість її мати не мала і не має бажання отримати від неї вищевказаної квартири. Після укладення Спірного договору позивачка продовжує проживати у вищевказаній квартирі, володіти і користуватись нею на власний розсуд. Натомість відповідачка ( її матір ) після укладення між ними Спірного договору у вказаній квартирі не проживала жодного дня, і наміру проживати у ній не мала, як і не мала наміру володіти, користуватись і розпоряджатись нею на свій розсуд, тобто реалізовувати повноваження її власника. Наскільки позивачці пояснювала відповідачка перед укладенням Спірного договору, такий договір був необхідний їй тимчасово, з метою отримання банківського кредиту, для надання якого були необхідні документи на нерухомість для оформлення іпотеки. На свою квартиру АДРЕСА_2 відповідачка на той час не мала змоги оформити іпотеку. При цьому, для того щоб позивачка не переживала, відповідачка запевнила позивачку, що кредит буде повернений банку в короткий строк, після чого між ними буде укладений інший правочин, яким буде обумовлено відчуження нею мені вищевказаної квартири. Наскільки позивачці відомо, вищевказаний кредит відповідачка оформила в банківській установі на прохання свого знайомого на прізвище Майко, який підмовивши її до цього скориставшись її довірою і ввівши її в оману, заволодів вказаними грошовими шахрайським шляхом.

По вищевказаному факту відносно згаданого знайомого відповідачки Майко була порушена кримінальна справа по шахрайству, по якій відповідачка визнана потерпілою, і вказана справа на сьогоднішній день знаходиться в провадженні суду.

Таким чином, укладаючи Спірний договір сторони не мали на меті створення обумовлених ним наслідків і такі наслідки не наступили. Внутрішня воля сторін Спірного договору при його укладенні не відповідала її зовнішньому прояву. Укладаючи Спірний договір сторони заздалегідь знали, що він не буде виконаний. При укладенні Спірного договору його учасники мали інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. В обох сторін Спірного договору був наявний умисел не створювати обумовлені ним наслідки. У діях сторін була відсутня головна ознака правочину і договору, передбачена ст. ст. 202, 626 ЦК України - спрямованість на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, тобто - мала місце лише імітація правочину (договору) сторонами.Вказане свідчить про фіктивність спірного Договору купівлі-продажу квартири від 22 липня 2005 р., в зв'язку з чим, такий підлягає визнанню недійсним. Оскільки на виконання вказаного договору сторонами не було вчинено жодних дій, позивач вважає, що правочин підлягає визнанню недійсним без застосування будь-яких наслідків.

На підставі наведеного позивачка просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 22 липня 2005 року, укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та в їх обґрунтування зіслався на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 проти позову не заперечив, просив позов задоволити та пояснив, що позивачка це є рідна дочка відповідачки. Кредитних коштів відповідачка від банку не отримала , а кошти взяв ОСОБА_6 і написав розписку , що зобов»язується банку їх повернути. Відповідачка проживає не за цією адресою, а в АДРЕСА_2 . Позивачка та ОСОБА_6 звернулися до неї , щоб отримати кошти на бізнес. Тому відносно позову вони не заперечують. Оскільки позивачка є рідною дочкою відповідачки , а тому відповідачка як матір квартиру рідній дочці подарувала б, а не продавала і навпаки . Відповідачка ніколи не проживала в цій квартирі , у володіння квартирою не вступала. Витрат на квартиру вона не здійснювала, а все оплачувала дочка. Відповідачка має свою квартиру і приватний будинок.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» Кудрик Т. в судове засідання не прибула , однак подала заяву про слухання справи у її відсутності , просить в позові відмовити та подала письмове заперечення щодо позову мотивуючи його наступним: ОСОБА_1 заявила позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що вона, не мала наміру створення правових наслідків, а також правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним наслідків. Зазначені позивачем підстави визнання недійсним договорів спростовуються наступним. Згідно ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Правовими наслідками договору купівлі-продажу є відплатне передання права власності на зазначене у договорі майно. Матеріалами справи підтверджується, що покупцем були сплачені кошти за нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу, а також оформлено перехід права власності на придбане майно, проведено його державну реєстрацію та отримано правовстановлюючі документи.

Отже, правові наслідки, обумовлені правочином купівлі-продажу нерухомого майна, були створені, що підтверджується належними доказами. Відповідно ч. 1 ст. 202 ЦК України: "Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків." Позивач та Відповідач вчинили дії, спрямовані на набуття, зміну та припинення цивільних прав та обов'язків, а саме: надали документи, що підтверджують їх цивільну дієздатність; волевиявлення позивача та відповідача було вільним і відповідало їхній внутрішній волі (перевірено нотаріусом та засвідчено особистими підписами позивача та відповідача); правочин вчинено в формі встановленій законом (сторонами дотримано письмову форму та посвідчено нотаріусом); правочин спрямований на реальне настання правових наслідків. Відповідач отримала кошти та передала нерухомість в іпотеку банку та отримала кредитні кошти. Слід звернути увагу, що термін позовної давності є пропущеним, керуючись ст. 257 ЦК України просять суд застосувати строк позовної давності до даного спору. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведені обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Враховуючи наведене, вважають позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного представник третьої особи просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному об"ємі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталія Іванівна в судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надіслала заяву про слухання справи у її відсутності та просила суд прийняти рішення на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав :

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику» розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.. для визнання правочину фіктивним, необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання такого правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Згідно ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Представник позивачки по справі ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав в суд письмове пояснення на заперечення проти позову представника третьої особи ПАТ «КБ «ПриватБанк», покликаючись на те що третьою особою по цій справі ПАТ «КБ «ПриватБанк» надані письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких банк вказує, що матеріалами справи стверджується сплата покупцем коштів за квартиру, оформлено перехід права власності, проведено його державну реєстрацію та отримано правовстановлюючі документи. Вважає, що сторони вчинили дії, спрямовані на набуття, зміну та припинення цивільних прав та обов'язків, а саме: надали документи, що підтверджують їх цивільну дієздатність, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, правочин вчинено у встановленій законом формі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків - відповідач отримала кошти та передала нерухомість в іпотеку банку та отримала кредитні кошти. В зв'язку з цим ПАТ «КБ «ПриватБанк» вважає, що вищевказаний договір не являється фіктивним. Такі доводи банку вважає безпідставними і такими, що не узгоджуються з вимогами матеріального і процесуального права, з огляду на наступне. Доводи банку про вчинення сторонами таких дій, як надання документів, що підтверджують їх цивільну дієздатність та вчинення правочину у встановленій законом формі, стосуються лише самого порядку укладення спірного договору та його форми, а саме: правомочності сторін на його укладення та дотримання передбаченої законом форми правочину, а не наявності у сторін правочину наміру створення передбачених ним. Згідно ст. ст. 203, 218, 220, 223, 226 ЦК України, вчинення правочину особою з обмеженою дієздатністю, недієздатною особою, недотримання письмової форми правочину чи вимог закону про його нотаріальне посвідчення, є окремими підставами недійсності (нікчемності) правочину, не пов'язаними з йото фіктивністю. Однак, такі підстави не являються підставами позову по цій справі, і на них позивачка не покликається в обгрунтування своїх вимог. Покликання банку про передачу відповідачкою нерухомості в іпотеку банку та отримання нею кредитних коштів стосуються створення правових наслідків кредитного договору (ст. 1054 ЦК України ) та договору іпотеки (Закон України «Про іпотеку), а не правових наслідків договору купівлі-продажу. Натомість доводи банку про відповідність волевиявлення сторін їх внутрішній волі нічим не підтверджені і являються фактично лише суб'єктивним міркуванням банку, який не являється стороною договору, щодо волі сторін договору. Згідно ст. 243 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, наслідками договору продажу являється передача продавцем майна у власність та прийняття його покупцем зі сплатою за нього певної грошової суми. При цьому, закон не передбачає наслідків договору купівлі-продажу у вигляді реєстрації речового права на нерухоме майно. Така реєстрація являється офіційним визнанням і підтвердження державою фактів виникнення, зміни або припинення права на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру ( Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), яке здійснюється не лише на підставі договорів, тобто не являється передбаченим законом наслідком договору купівлі-продажу, а являється за своїм змістом і вираженням діями держави в особі уповноважених органів. Відтак, безпідставними є й покликання банку на реєстрацію відповідачкою права власності на квартиру та отримання правовстановлюючих документів. В той же час, в обгрунтування позовних вимог позивачка вказує, що укладаючи спірний договір, обоє сторін мали умисел не створювати передбачених ним наслідків. Зокрема, позивачка, як продавець, не мала на меті передавати відповідачці, яка є її матір'ю, квартиру, не мала наміру отримати від неї кошти, а відповідачка, як покупець, не мала наміру приймати від неї квартиру та сплачувати їй за неї кошти. На реалізацію такого умислу сторін, після укладення спірного договору позивачка й надалі володіє вказаною квартирою і у ній проживає, а відповідачка у вказаній квартирі не проживала жодного дня, у володіння нею не вступала, коштів за вказану квартиру не сплачувала, як це і мали на меті сторони. Сторони спірного договору, як до моменту його укладення, так і в момент його укладення і після цього не мали волі і наміру створювати передбачені договором купівлі-продажу наслідки. В судовому засіданні представник відповідачки вищевказані обставини визнав, пояснивши, що відповідачка дійсно ніколи не мала наміру купувати вищевказану квартиру, отримувати її; власність і сплачувати за неї кошти, а укласти спірний договір вмовила свою доньку (позивачку) лише тому, що її знайомий гр. ОСОБА_6 , скориставшись її довірою шляхом обману спонукав її оформити на своє ім'я банківський кредит, коштами від якого сам і заволодів, що на даний час є предметом кримінального провадження, а для цього необхідним було оформлення іпотеки, і оскільки вона не мала можливості надати на той час в іпотеку свою квартиру, то вмовила доньку укласти спірний договір лише для виготовлення на своє імя документів на квартиру доньки, які б вона могла надати банку. Коштів за квартиру вона доньці не сплачувала і не мала наміру їх сплачувати, квартиру від доньки не приймала і не мала наміру приймати. Таким чином, укладаючи Спірний договір сторони не мали на меті створення обумовлених ним наслідків і такі наслідки не наступили. Внутрішня воля сторін Спірного договору при його укладенні не відповідала її зовнішньому прояву. Укладаючи Спірний договір сторони заздалегідь знали, що він не буде виконаний. При укладенні Спірного договору його учасники мали інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. В обох сторін Спірного договору був наявний умисел не створювати обумовлені ним наслідки. У діях сторін була відсутня головна ознака правочину і договору, передбачена ст. ст. 202, 626 ЦК України - спрямованість на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, тобто - мала місце лише імітація правочину (договору) сторонами. Вказане свідчить про фіктивність спірного договору. Доводи банку про відповідність волевиявлення сторін їхній внутрішній волі, являються нічим не підтвердженим і необгрунтованим суб'єктивним припущенням. Просить врахувати вказані пояснення при розгляді справи.

Позивачка ОСОБА_1 подала в суд додаткові письмові пояснення по справі, покликаючись на наступне: по цій справі третьою особою ПАТ КБ «ПриватБанк» подана заява про застосування позовної давності, в якій банк, покликається на те, що спірний договір укладений 22 липня 2005 року а позовна заява подана лише в жовтні 2014 року, і просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Вказану заяву вважає безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню в зв'язку з наступним. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 1 ст. 26 ЦПК України, у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Згідно ч. І ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦПК України, правами і обов'язками позивача наділяються лише треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. ПАТ «КБ «Приватбанк» не являється стороною (позивачем чи відповідачем) у спорі по цій справі, а являється третьою особою, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, в зв'язку з чим не наділені правами і обов'язками позивача. В зв'язку з цим, ПАТ «КБ «Приват Банк» не належить до осіб, заяви яких про застосування позовної давності являються підставою для відмови у позові, оскільки згідно ст. 267 ЦК України, такими являються лише сторони у спорі. В зв'язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про застосування позовної давності по цій справі.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 12.12.1971 року вбачається , що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 від 21.10.1989 року вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_1 уклали шлюб 21.10.1989 року актовий запис № 21 зареєстровано Корчинською сільською радою Радехівського району.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розірвано 14.11.1986 року актовий запис №14 зареєстровано відділом РАЦСу Радехівського РУЮ.

Відповідно до Договіру купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. (зареєстровано в Реєстрі за № НОМЕР_1) вбачається, що ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 22.07.2005 року № 1258862 вбачається, що за номером правочину 726008 від 22.07.2005 року зареєстровано Договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. (зареєстровано в Реєстрі за № НОМЕР_1) вбачається, що ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до довідки ЖБК №2 від 30.09.2014 року № 91 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі за адресою АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_12.

Відповідно до довідки відділу РАЦС Радехівського РУЮ від 19.07.2005 року № 145/03-50 вбачається, що 01.05.1990 року в Корчинській сільській раді Радехівського району Львівської області зареєстровано шлюб ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , актовий запис № 05.

Відповідно до письмової розписки ОСОБА_6 на ім.»я директора Червоноградської філії Приватбанк від 29.10.2008 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дає зобов»язання погасити свої боргові кредити оформлені як на нього особисто так і на ОСОБА_2 в філії Приватбанку до 24.11.2008 року, в разі невиконання моїх зобов»язань даною розпискою надає право представнику Прибватбанку реалізовувати його майно, яке належить йому особисто і його дружині.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав : в судовому засіданні судом встановлено, що 22 липня 2005 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Спірний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. (зареєстровано в Реєстрі за № НОМЕР_1). За умовами Спірного договору позивачка, як продавець, продала, а відповідачка, як покупець, купила квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 5 спірного договору ціна продажу квартири становила 12205,00 грн. (за інвентаризаційною вартістю). Суд приходить до висновку, що даний спірний договір являється фіктивним, а відповідно й підлягає визнанню недійсним, в зв'язку з наступних підстав : в судовому засіданні встановлено , що укладаючи спірний договір, ні позивачка, ні відповідачка не мали на меті створення передбачених ним правових наслідків. На час укладення спірного договору позивачка не мала наміру передати відповідачці у власність свою квартиру АДРЕСА_1 та отримати від неї за це кошти, а відповідачка ніколи не мала наміру отримати від позивачки у власність вказану квартиру та сплатити позивачці за неї кошти. Такі наміри відсутні у сторін і на сьогоднішній день. Дані обставини встановлені судом в судовому засіданні показами представників сторін та письмовими заявами сторін. В зв'язку з відсутністю у сторін таких намірів, квартири відповідачці позивачка не передала і не має наміру передавати в майбутньому. Натомість її мати (відповідачка) не мала і не має бажання отримати від неї вищевказану квартиру. Після укладення Спірного договору позивачка продовжує проживати у вищевказаній квартирі, володіти і користуватись нею на власний розсуд. Натомість відповідачка ( її матір ) після укладення між ними Спірного договору у вказаній квартирі не проживала жодного дня, і наміру проживати у ній не мала, як і не мала наміру володіти, користуватись і розпоряджатись нею на свій розсуд, тобто реалізовувати повноваження її власника. Судом встановлено , що спірний договір був необхідний відповідачці тимчасово, з метою отримання банківського кредиту, для надання якого були необхідні документи на нерухомість для оформлення іпотеки. На свою квартиру АДРЕСА_2 відповідачка на той час не мала змоги оформити іпотеку. При цьому, для того щоб позивачка не переживала, відповідачка запевнила позивачку, що кредит буде повернений банку в короткий строк, після чого між ними буде укладений інший правочин, яким буде обумовлено відчуження нею мені вищевказаної квартири. Вищевказаний кредит відповідачка оформила в банківській установі на прохання свого знайомого на прізвище ОСОБА_6 , який підмовивши її до цього, скориставшись її довірою і ввівши її в оману, заволодів вказаними грошовими коштами шахрайським шляхом. По вищевказаному факту відносно згаданого знайомого відповідачки ОСОБА_6 була порушена кримінальна справа по шахрайству, по якій відповідачка визнана потерпілою.

Таким чином судом в судовому засіданні встановлено, що укладаючи спірний договір сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали на меті створення обумовлених ним наслідків і такі наслідки не наступили. Внутрішня воля сторін Спірного договору при його укладенні не відповідала її зовнішньому прояву, яка лише фіксувала удавані наміри сторін. Укладаючи спірний договір сторони заздалегідь знали, що він не буде виконаний. При укладенні Спірного договору його учасники мали інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. В обох сторін Спірного договору був наявний умисел не створювати обумовлені ним наслідки. У діях сторін була відсутня головна ознака правочину і договору, передбачена ст. ст. 202, 626 ЦК України - спрямованість на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, тобто - мала місце лише імітація правочину (договору) сторонами. Вказане свідчить про фіктивність спірного Договору купівлі-продажу квартири від 22 липня 2005 р., в зв'язку з чим, такий підлягає визнанню судом недійсним. Оскільки на виконання вказаного договору сторонами не було вчинено жодних дій, суд вважає, що правочин підлягає визнанню недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Також судом в судовому засіданні встановлено, що по даній справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» подана заява про застосування позовної давності, в якій банк, покликається на те, що спірний договір укладений 22 липня 2005 року, а позовна заява подана лише в жовтні 2014 року, і просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Дану заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд вважає безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню в зв'язку з наступним. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 1 ст. 26 ЦПК України, у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦПК України, правами і обов'язками позивача наділяються лише треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. ПАТ «КБ «Приватбанк» не являється стороною (позивачем чи відповідачем) у спорі по цій справі, а являється третьою особою, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, в зв'язку з чим не наділені правами і обов'язками позивача. В зв'язку з цим, ПАТ «КБ «Приват Банк» не належить до осіб, заяви яких про застосування позовної давності являються підставою для відмови у позові, оскільки згідно ст. 267 ЦК України, такими являються лише сторони у спорі. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» про застосування позовної давності по цій справі.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 22 липня 2005 року, укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 214 ЦПК України та ст.ст. 202, 203 ч.5 , 215 ч.1 , 234, 626, 655 ЦК України , суд-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити .

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири від 22 липня 2005 року зареєстрований в реєстрі за № НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталією Іванівною.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Сторони , які брали участь в справі ,однак не були присутні при оголошенні рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук