Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3777/14-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 43 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй кімнату площею 17,5 кв. м. із балконом площею 0,86 кв. м., а відповідачу - кімнату площею 13,9 кв. м. Коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню залишити у їх спільному користуванні. В обґрунтування позову посилалася на те, що будучи разом із ОСОБА_2 співвласниками спірної квартири в рівних долях, вона із 2005 року у вказаній квартирі не проживає, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні спірним житлом.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21січня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, за яким виділено ОСОБА_1 кімнату площею 13,9 кв. м., а ОСОБА_2 - кімнату площею 17,5 кв. м. із балконом площею 0,86 кв. м. Коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню залишено у їх спільному користуванні. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що вона має можливість встановити перегородку полегшеного типу, що фактично зробить кімнату більшої площі ізольованою; відповідач не бажає впускати її до спірної квартири, посилаючись на те, що з нею живе інша онучка; суд здійснив розподіл квартири передчасно, надавши їй кімнату, яка не відповідає її частці у праві власності.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Матеріалами справи доводиться та судом встановлено, що свідоцтвом про право власності на житло від 05 жовтня 2005 року №49876 посвідчено належність квартири АДРЕСА_1 на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.3). Право власності сторін в ? частці зареєстровано 23 листопада 2005 року Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації (копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а.с.4).

У матеріалах справи відсутні докази оспорення у встановленому законом порядку права власності сторін.

Як вбачається із змісту позову, заявлені вимоги про встановлення порядку користування приміщеннями квартири.

Співвласники не можуть домовитися про порядок користування квартирою, що є їхньою спільною власністю, оскільки обидві претендують на зайняття більшої кімнати площею 17,5 кв.м. до якої примикає балкон. Так, у позові та апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить виділити їй у користування саме цю кімнату, а відповідач у апеляційній інстанції пояснила, що через похилий вік та хворобливий стан здоров'я просить залишити їй у користування більшу кімнату, оскільки, крім вище вказаних обставин, із нею проживає також інша онучка, яка їй допомагає, та склався такий порядок користування квартирою, при якому вона займає більшу кімнату, а тому просить не переміщувати її у меншу кімнату.

Відповідно до плану квартира складається із двох кімнат житловою площею 31,4 кв.м.: одна кімната площею 13,9 кв.м. ізольована, а друга кімната площею 17,5 кв.м., до якої примикає балкон площею 0,86 кв.м., прохідна.

Таким чином, кожному співвласнику не може бути виділено ізольоване приміщення.

Позивач не проживає у спірній квартирі. Обставина не заперечується учасниками судового засідання.

Порядок користування квартирою, який склався, не спростований належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача, яка не проживає в квартирі, обґрунтовано задоволено судом першої інстанції згідно ст.ст. 317,319, ч.1 ст.355, ч.ч.1,3 ст.358 ЦК України, частково, оскільки їй виділено у користування ізольовану кімнату.

Доводи апеляційної скарги відносно можливості встановлення позивачем перегородки полегшеного типу у кімнаті більшого розміру не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у зв'язку з тим, що є припущеннями.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не бажає впускати її до спірної квартири виходять за межі заявлених позовних вимог, оскільки вимога про вселення не заявлялася, а заявлені вимоги про встановлення порядку користування приміщеннями квартири та суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув спір у межах заявлених вимог, а тому доводи апеляційної скарги відносно того, що суд фактично здійснив поділ квартири не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Відступлення від рівності ідеальних часток у житловій площі співвласників при встановленні порядку користування хоча допущено судом першої інстанції, але воно є незначним. Окрім того, коридор, кухня, ванна кімната та вбиральня залишені у спільному користуванні сторін. Рішення суду першої інстанції вирішує спір, а тому колегія суддів приходить до висновку, що відступлення є у даному випадку виправданим та справедливим і не тягне скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки суду їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції залишає без змін відповідно до ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: