АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1499/15 Головуючий 1 інстанції - Полєхін А.Ю.
Справа № 635/841314-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: про стягнення шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кружиліної О.А.,

суддів колегії - Кіся П.В.,Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення трьох відсотків річних від основної простроченої суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції, -

в с т а н о в и л а:

16 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому після уточнення просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 56 037,23 грн. - суму 3 % річних та інфляційної компенсації, нарахованих на основну заборгованість за весь період прострочення платежу, що обраховується з моменту ухвалення вироку по 29.07.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 03.05.2005 року по справі за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, задоволено його цивільний позов у розмірі 25 240,72 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Тобто, відповідач повинен був виплатити на його користь грошові кошти у розмірі 30 240,72 грн.

Виконавчий лист по даній справі він здав до виконавчої служби Харківського району, виконавче провадження відкрито.

Однак, до теперішнього часу вирок у цій частині не виконується у зв'язку з тим, що на протязі всього часу з моменту ухвалення вироку відповідач ухиляється від проведення будь-яких виплат на його користь.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення трьох відсотків річних від основної простроченої суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму 3 % річних у розмірі 14 629,78 грн., а також інфляційну компенсацію, нараховану на загальну заборгованість за весь період прострочення платежу у розмірі 35 577,71 грн. у загальній сумі 50 207,49 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з положень статей 1166, 1187 ЦК України, з врахуванням роз'яснень які містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та тих обставин, що позивачу завдано шкоду джерелом підвищеної небезпеки, а тому норми статті 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання до спірних правовідносин не застосовується.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин 1,2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2005 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частино 1 статті 286 КК України та призначено покарання. Також цим вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди й стягнено з ОСОБА_5 на його користь 25 240,72 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак є грошовим зобов'язанням.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з аналізу норм матеріального права, апеляційній суд приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що стаття 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання до спірних правовідносин не застосовується.

Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 і стягує з ОСОБА_5 на його користь 3% річних у розмірі 35 577,71 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 14 629,78 грн., а всього 50 207,49 грн. за несвоєчасне виконання вироку Харківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2005 року в частині задоволення його цивільного позову про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами та стягує з ОСОБА_5 на користь держави судовий збур у сумі 753,11 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст. ст.11, 509, 625 ЦК України, ст.. 88 ЦПК України, правової позицію Верховного Суду України № 113 цс 14, судова колегія судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3% річних у розмірі 35 577,71 гривень (тридцять п'ять тисяч п'ятсот сімдесят сім гривень сімдесят одну копійку) та суму інфляційних втрат у розмірі 14 629,78 гривень (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять дев'ять гривень сімдесят вісім копійок), а всього 50 207,49 гривень (п'ятдесят тисяч двісті сім гривень сорок дев'ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 753,11 гривні (сімсот п'ятдесят три гривні одинадцять копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-