ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8888/15-ц
провадження № 2/753/4922/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Палій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_2, третя особа: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, -

встановив:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (надалі - Позивач, ТОВ «Рада») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач), де є третя особа про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. ТОВ «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок та забезпечує надання відповідачу житлово-комунальних послуг. Відповідач не сплачує кошти за оплату житлово-комунальних послуг та Позивачем нарахована заборгованість відповідачів за період з серпня 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 2 426,33 грн. - основного боргу, інфляційну складову 785,57 грн., 3 % річних у розмірі 40,73 грн., пеня у сумі 3 070,50 грн.

В позовних вимогах просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Рада» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 6 323,12 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача за дорученням проти позову заперечували та просили у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник третьої особи за дорученням проти позову заперечував та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, загальна площа квартири складає 116,6 кв.м. (а.с. 10-11, 12-13).

Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «Рада».

19 вересня 2002 року між сторонами був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 7-9).

Позивачем нарахована заборгованість відповідача за період з серпня 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 2 426,33 грн. - основного боргу, інфляційну складову 785,57 грн., 3 % річних у розмірі 40,73 грн., пеня у сумі 3 070,50 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 6).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, а відтак, укладення договору на надання ж:итлово-комунальних послуг є обов'язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно- технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово- комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

З наведеного вбачається, що між сторонами, у відповідності з вимогами закону, виникли договірні відносини.

Що стосується посилання представників відповідача на те, що позивач не є балансоутримувачем вказаного будинку, оскільки не приймав його на баланс, і не є власником, управителем, виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг, а тому не має право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, слід зазначити наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Разом з тим законодавче визначення терміну «балансоутримувач», дане в статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартиний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 р. (справа № 6-59цс13).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Тарифи на опалення та гаряче і холодне водопостачання встановлюються відповідним розпорядженням КМДА № 858 від 31.05.2011 р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання води і водовідведення холодної та гарячої води виконавцями цих послуг усіх форм власності для проведення розрахунків з населенням та тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення» № 2267 від 06.12.2011 р., № 101 від 27.01.2011 р.

Отже, позивач має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Натомість споживачі, в силу вимог закону та укладеного договору, зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем споживалися житлово-комунальні послуги натомість суду не надано доказів на підтвердження того, що житлово-комунальні послуги надавалися ТОВ «Рада» неякісно або не в повному обсязі, а також доказів на спростування розміру заборгованості і будь-яких доводів і заперечень стосовно цих питань відповідачем не висловлювалось.

Так, посилання представника третьої особи на те, що саме ОСББ «13-й квартал» надає житлово-комунальні послуги відповідачу з 01.11.2014 р. судому не беруться до уваги, оскільки під час розгляду справи дана обставина не була доведена відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України та суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, з'ясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази дійшов до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог і, як наслідок, їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, зокрема витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 1, 13, 19, 20, 21, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст.ст. 526, 610, 627, 630 ЦК України та на підстав ст.ст. 11, 15, 58-60, 208, 209, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" до ОСОБА_2, третя особа: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-й квартал" про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» (п/р 1601 в ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» м. Києва, МФО 380377, ) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 2 426,33 грн. - основного боргу, інфляційної складової боргу - 785,57 грн., 3 % річних у розмірі 40,73 грн., пеня у сумі 3 070,50 грн., а всього 6 323,12 (шість тисяч триста двадцять три) гривні 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» (п/р 1601 в ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» м. Києва, МФО 380377, ) судовий збір в розмірі 243,60 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: