РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 р. ОСОБА_1звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ,який був розірваний за рішенням суду,від шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1

Посилаючись на те, що з часу припинення шлюбних відносин неповнолітня дитина знаходиться на її утриманні,відповідач має доходи та можливість приймати участь в утриманні дитини,однак його участь є незначною та недостатньою для забезпечення усіх потреб дитини,позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття,починаючи з 01.06.2014 р.

Також просить суд з підстав,передбачених ст.191 СК України,стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам за період з 01.06.2012 р.по 01.11.2014 р.в розмірі 46 933 гр.,обґрунтовуючи вимоги в ці частині тим,що відповідач після припинення шлюбних відносин ухилявся від участі в утриманні дитини,хоча не мав інших утриманців та стягнень по виконавчим документам,проте дитина потребує всебічного розвитку та відповідних витрат,які несла лише позивачка.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та з урахуванням викладених в позові обставин просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила,що відповідач,хоча і проживає окремо від дитини після розірвання шлюбу з позивачкою,проте ніколи не ухилявся від участі в її утриманні,за домовленістю з позивачкою надавав кошти або в інший спосіб брав участь в її матеріальному забезпеченні,виходячи з своїх фінансових можливостей. На теперішній час розмір його доходів дозволяє сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі не більше 400 гр.щомісячно,тому просила суд стягнути з відповідача аліменти саме у такому розмірі. Також просила суд відмовити у позові в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментам за період з 01.06.2012 р.по 01.11.2014 р.у розмірі 46933 гр.,оскільки відповідач не ухилявся від сплати аліментів,а позивачка за їх стягненням в цей період взагалі не зверталась,отримуючи від нього допомогу на утримання дитини за їхньою домовленістю як грошима,так і в інший спосіб,в тому числі від його рідних,тому підстави для виникнення заборгованості по аліментам відсутні.

Заслухавши учасників процесу, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи,сторони перебували у зареєстрованому шлюбі,який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2010 р.,від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,що підтверджується судовим рішенням у цивільній справі № 2-5565/10 та копією свідоцтва про народження дитини.

В судовому засіданні не заперечувался,що з липня 2010 р.спільне господарство та шлюбні відносини між сторонами припинені, відповідач проживає окремо від дитини, ці обставини також підтверджені розпискою позивача про виїзд відповідача з квартири ,де вона проживає з донькою.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За поясненнями сторін,обов*язки по утриманню доньки на час розгляду справи виконує позивачка,при цьому відповідач надав квитанції,відповідно до яких він періодично добровільно в якості аліментів поштовими переказами на ім*я позивачки перерахував грошові суми як участь в матеріальному забезпеченні потреб дитини,ці обставини позивачка не оспорювала.

Як вбачається з матеріалів справи,відповідач офіційно працевлаштований,інших неповнолітніх дітей не має, з нього не проводяться стягнення за виконавчими листами.

Відповідно до ст.7Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 01.01.2015 р.прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років встановлено в сумі 1286 гр., батьки мають рівні обов*язки в утриманні дітей .

Таким чином,вимоги позивачки про стягнення з відповідача щомісячно на утримання спільної дитини сторін прожиткового мінімуму не узгоджуються з приписами законодавства щодо рівних обов*язків батьків дитини в її належному матеріальному забезпеченні,разом з тим,підстав для звільнення відповідача від участі у належному утриманні дитини суд не встановив.

Розмір аліментів 643 гр. на дитину в місяць ,за участю матері в її утриманні, є половиною прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,за рахунок якого ,за визначенням Держави,може забезпечити нормальний рівень харчування,лікування,розвитку дитини сторін та щоденні побутові потреби,тому саме в такому розмірі суд визначає аліменти,які стягуються з відповідача.

Посилання представника відповідача на відсутність достатніх доходів для сплати аліментів більше ніж 400 гр.суд до уваги не приймає ,оскільки на обліку як безробітний відповідач не перебуває,протипоказань за станом здоров*я для працевлаштування не має,отримує офіційні доходи. Стан здоров*я відповідача не перешкоджає йому влаштуватись на більш оплачувану роботу або підшукати додатковий дохід. В жодному разі низькі доходи батьків не можуть бути виправданням для порушення права дитини на зростання в гідних умовах.

З огляду на вказані обставини, з наданих та досліджених доказів суд встановив передбачені законом підстави для задоволення позову в частині визначення розміру аліментів у зазначеному вище розмірі.

Як передбачено ст.191 ч.1 СК України,аліменти за рішенням суду стягуються від дня пред*явлення позову,тобто з 28.11.2014 р.,підстав для їх стягнення з 01.06.2014 р.,як про це заявила позивач,немає.

При вирішенні позову в частині заявлених вимог про стягнення відповідача заборгованості по аліментам за період з 01.06.2012 р.по 01.11.2014 р.у розмірі 46933 гр.,суд дійшов до висновку про їх безпідставність,виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.191 СК України,аліменти за минулий час можуть бути присуджені,якщо позивач надасть суду докази того,що він вживав заходів для отримання аліментів з відповідача,але не міг їх отримати в зв*язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Під ухиленням від сплати аліментів слід розуміти винну протиправну поведінку зобов*язаної особи,тобто умисне невиконання нею своїх обов*язків в той час,коли позивач звернувся безпосередньо до нього або через суд з вимогою про сплату необхідних на утримання дитини грошових сум.

Виходячи з конкретних обставин даної справи,пояснень самої позивачки,які підтвердила,що у вказаний період вона не зверталася до суду з вимогами до відповідача про стягнення аліментів,чому він у жодний спосіб не перешкоджав,відповідач брав участь в утриманні дитини добровільно і це не оспорювалося позивачкою,суд з доказів позивачки не встановив підстав для задоволення її вимог у вказаній частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 гр.60 коп.,від попередньої сплати якого при зверненні до суду позивачка звільнена.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60,88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 141,180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Мелітополь Запорізької області,зареєстрований в АДРЕСА_1,ІПН НОМЕР_1,на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_5,проживає в АДРЕСА_2,ІПН НОМЕР_2,аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,у розмірі 643(шістсот сорок три)гривні щомісячно до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 28.11.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Мелітополь Запорізької області,зареєстрований в АДРЕСА_1,ІПН НОМЕР_1,в дохід держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення в частині аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко