УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббак» звернулось до суду з позовом, у якому просило звернути стягнення на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 27 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 15 000 доларів США, а позичальник зобов'язався їх повернути до 26 жовтня 2016 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити 11,80 % річних за користування коштами, на забезпечення виконання якого ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому квартиру.

Відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 19 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 9 303 долари США 16 центів, що становить 141 409 грн 06 коп., позивач просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що банк не надав доказів того, що 08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, виконання зобов'язань за яким забезпечено договором іпотеки з ОСОБА_3, крім того Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», заборонено проводити без згоди власника примусове стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, і його дія поширюється на спірні відносини, тому підстав для задоволення позову немає.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами встановлено, що 27 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір, за яким банк надав їй 15 000 доларів США, а вона зобов'язалась їх повернути до 26 жовтня 2016 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити 11,80 % річних за користування коштами.

На забезпечення виконання цих зобов'язань в цей же день між ОСОБА_3 та банком укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1

Додатковою угодою від 06 лютого 2009 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту змінено графік погашення кредиту та перенесено строк виконання зобов'язання із сплати процентів, а додатковою угодою до договору від 20 березня 2009 року перенесено щомісячний строк сплати процентів, а саме: з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

ОСОБА_4 не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого утворився борг, в рахунок погашення якого позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не уточнив позовних вимог і не перевірив дати укладення кредитного договору, виконання якого забезпечено договором іпотеки, доводів позивача про наявність боргу, його суму та складові, а пославшись на те, що банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за договором кредиту від 08 червня 2007 року, доказів укладення якого позивач не надав, не врахував, що у тексті позовної заяви позивач вказував на наявність договору кредиту від 27 жовтня 2006 року та відповідну суму боргу і необхідність її погашення за рахунок предмета іпотеки, таким чином не уточнив цього та зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову з цих підстав.

При цьому, пославшись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII як на підставу для відмови у задоволенні позову, не врахував, що цей Закон не змінює законодавство, яке регулює кредитні відносини, а лише тимчасово забороняє (зупиняє) примусове відчуження майна без згоди власника, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, а отже, не перевірив, чи можуть бути вимоги цього Закону підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, заочне рішення Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково, заочне рішення Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. Савченко