Номер провадження: 22-ц/785/8378/15
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2015 року, -

встановила:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивач ОСОБА_2 надала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони перепланування, реконструкції домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до ухвалення судового рішення, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Представник позивача підтримала заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечила проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на її безпідставність та наявність арешту, накладеного судом у 2004 року у цивільній справі, що залишена без розгляду, з приводу зняття якого сторони до суду не зверталися.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримала надану заяву.

Представник відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради залишив розгляд питання про забезпечення позову на розсуд суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

У накладенні арешту на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, - відмовлено.

Заборонено ОСОБА_4 перепланування, реконструкцію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, до ухвалення судового рішення у цивільній справі за № 520/5386/15-ц.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду в частині заборони ОСОБА_4 перепланування, реконструкцію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, до ухвалення судового рішення у цивільній справі за № 520/5386/15-ц, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду в оспорюваній частині в зв'язку з тим, що воно постановлена в цій частині з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи і ставиться про постановлення нової ухвали про відмову в задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову в частині яка оскаржується.

В іншій частині ухвала суду сторонами не оскаржується і не є предметом апеляційного розгляду, оскільки апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» - суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог рішення не оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в частині яка оскаржується, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява позивача про накладення арешту на домоволодіння задоволенню не підлягає, оскільки доказів намірів відчуження спірного майна відповідачем ОСОБА_4 суду не надано. Крім того, позивач, її представник та представник відповідача ОСОБА_3 не спростували твердження про наявність раніше накладеного арешту та що відповідач не має наміру будь-яким чином відчужувати це майно.

Щодо заборони перепланування, реконструкції домоволодіння за АДРЕСА_1 суд вважає заяву про забезпечення позову у цій частині такою, що підлягає задоволенню, оскільки, в разі наявності таких робіт, це може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія погоджується з висновком суду в частині яка оскаржується. Інша частина ухвали суду першої інстанції не є предметом розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову в порушення ст.151, 152 ЦПК України не мотивована, відсутні посилання на причини у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов колегія вважає помилковими. Само по собі посилання в заяві про вжиття заходів забезпечення позову на можливість відповідачем ОСОБА_4 перепланування, реконструкції домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, до ухвалення судового рішення у цивільній справі може зробити неможливим або ускладнити виконання можливого рішення суду, оскільки перепланування, реконструкція домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 може привести до зміни площі та конструктивних властивостей предмету спору.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову в редакції яка не подавалася до суду та заборонив ОСОБА_4 вчиняти певні дії про, що не просив позивач, є помилковими, оскільки позивач в заяві про вжиття заходів забезпечення позову просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони перепланування, реконструкції домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Посилання в описовій частині заяви на можливість здійснення зазначених дій саме відповідачем ОСОБА_4 є достатньою підставою для забороні вичиняти певні дії саме відповідачу ОСОБА_4

На підставі наведеного колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування судового рішення в частині яка оскаржується.

Керуючись ст. ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич