АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4373/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/1096/15 Доповідач - Гурзель І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Цінькевич В.М.

з участю сторін - представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки нерухомого майна, зокрема ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, ? частини від земельної ділянки площею 0,105га та ? частини від земельної ділянки площею 0,07га, які розташовані на території Гаї-Шевченківські сільської ради Тернопільського району.

В обгрунтуванні своїх вимог ОСОБА_3 зазначає, що за час спільного проживання між сторонами було нажите майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки площею 0,105 га і 0,07 га на території Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району. Між сторонами були укладені договори дарування, за якими нібито позивач ОСОБА_3 подарував своїй дружині ОСОБА_4 по 1/2 частин житлового будинку та земельних ділянок. Однак, судовим рішенням було встановлено, що насправді сторони вчинили договори поділу спільного сумісного майна подружжя, і договори дарування є удаваними. Тому, вважає, що має право на виділ у натурі належних йому 1/2 частин житлового будинку та земельних ділянок, при тому, що висновками експертизи досліджено можливість такого виділу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі у приватну власність 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, 1/2 частини від земельної ділянки площею 0,105 га та 1/2 частини від земельної ділянки площею 0,07 га, які розташовані на тереторії Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району - відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовільнити його позовні вимоги. Зокрема, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, а також посилається на невірність висновку суду про розмір частки, яка йому належить після укладення договору поділу спільного сумісного майна подружжя.

Заслухавши представника апелянта ОСОБА_1, який підтримав вимоги апеляційної скарги, в межах зазначених доводів та представника відповідача ОСОБА_2, яка заперечує проти поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи знаступних підстав.

Так, колегією встановлено, що 29 грудня 1987р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, актовий запис №123.

За час шлюбу сторонами нажито оспорюване майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1, а також земельні ділянки, які розташовані на тереторії Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району, та які є предметом даного позову. Ця обставина визнається двома сторонами, а тому в силу п.1.ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Також, 26.04.2006р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_3 передає безоплатно у власність ОСОБА_4, а остання приймає в дар ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області.

Таким чином, Згідно п.2. Договору ? частина житлового будинку належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Гаї Шевченківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення виконкому сільської ради №105 від 26.11.2004р. та зареєстрованого у Тернопільському районному БТІ 21.01.2005р. за №75.

Крім того, 26.04.2006р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_3 передає безоплатно у власність ОСОБА_4, а остання приймає в дар ? частину земельної ділянки від земельної ділянки площею 0,105га та ? частину земельної ділянки від земельної ділянки площею 0,07га на території Гаї Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Так, згідно п.4 Договору земельна ділянка площею 0,105га належать ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 29.03.2005р., виданого Гаї-Шевченківською сільською радою на підставі рішення сесії Гаї-Шевченківської сільської ради від 08.10.2004р. №133, кадастровий номер НОМЕР_1. Земельна ділянка площею 0,07 га належить ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на землю НОМЕР_3 від 04.11.1999р., виданого Гаї Шевченківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.1999р. по реєстру №5401.

Також, на свідоцтві про право власності на житловий будинок від 26.11.2004р. №105, Державних актах на право власності на землю №034001 від 04.11.1999р. та №447702 від 29.03.2005р. нотаріусом вчинені написи про посвідчення договорів дарування ? їх частин ОСОБА_4

Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.09.2011р. по справі №2-6905/11, яке набуло законної сили встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, які розташовані на території Гаї-Шевченківської сільської ради належали ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Правочини, які вчинені сторонами при укладанні договорів дарування були спрямовані на приховання інших правочинів - договорів поділу спільного сумісного майна подружжя, які сторони насправді вчинили, тобто спірні договори дарування від 26.04.2006 року є удаваними правочинами. За змістом оспорених договорів відчужено по 1/2 частині від кожного виду майна, що узгоджується з вимогами Сімейного кодексу України, які передбачають істотні умови для даного виду договорів, а тому, обставини, які встановлені судовим рішенням від 28.09.2011р. у справі №2-6905/11 мають преюдиційне значення при розгляді даної справи і ними повністю спростовуються пояснення відповідача та її представника щодо укладення між сторонами договорів дарування.

Слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції вірно послався на зазначену норму процесуального права, і зробив вірний висновок, що між сторонами не відбулось договору дарування, однак вподальшому застосував цю норму неправильно.

З вищенаведених обставин справи та пояснень сторін вбачається, що оскільки ОСОБА_3 був зазначений титульним власником у правовстановлюючих документах на спільно нажите за час шлюбу майно подружжя, то подарувавши в 2006 році 1/2 частину майна він, таким чином, провів добровільний поділ майна подружжя, визнавши за дружиною право на половину майна, що не суперечить закону і відповідає вимогам норми ст.70 СК України. Згодом це було підтверджено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.09.2011 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції та доводи представника ОСОБА_4, про те, що ОСОБА_3 має право претендувати тільки на 1/4 частину майна, так як свою 1/2 частину він подарував дружині є невірними і суперечать фактам, які були встановлені, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Так , згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Також, виходячи із вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, і в силу ч. 1 ст. 69 Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежне від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 372 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта є обгрунтованими та такими, що відповідають дійсності, а тому його апеляційну скаргу слід задовільнити.

Крім того, представник апелянта просить провести поділ майна подружжя, яке знаходиться в їхній спільній сумісній власності, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 , згідно № 2 варіанту висновку будівельно-технічної експертизи від 29.01.2014 року за № 5490/13-22, при цьому погоджується на сплату різниці між реальною та ідеальною частками. А також, розподілити між сторонами земельні ділянки, які розташовані на тереторії Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району , згідно №1 вказаному у додатку 1 від 29.01.2014 року за № 5489/13-22 висновку земельно-технічної експертизи . Інша сторона, жодних пропозицій щодо варіантів поділу суду не надала. А тому, за вказаних обставин колегія суддів вважає, що запропонований варіант розподілу не суперечить законодавству, оскільки ним передбачено поділ майна між сторонами в рівних частках з вирівнюванням різниці між реальними та ідеальними частками, шляхом сплати грошової компенсації, на що сторона позивача погоджується.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції наведені в рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи, а тому є підстави для його скасування. По справі слід ухвалити нове рішення, яким розділити в натурі майно подружжя.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України колегія суддів апеляційної інстанції,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ в натурі частки нерухомого майна.

Виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_7, як одному з співвласників 1/2 частини житлового будинку, надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 згідно з варіантом №2 висновку будівельно-технічної експертизи від 29.01.2014 року за №5490/13-22, а саме:

1-1 коридор площею 14.9 кв.м. вартістю 57510 грн.

1-2 коридор площею 14.2 кв.м. вартістю 54808 грн..

1-3 житлову кімнату площею 13.0 кв.м. вартістю 50176 грн.

1-4 житлову кімнату площею 25.4 кв.м. вартістю 98037 грн.

1-5 кухню площею 14.6 кв.м. вартістю 56352 грн.

1-6 коридор площею 1.3 кв.м. вартістю 5018 грн.

1-7 роздівалка площею 1.7 кв.м. вартістю 6562 грн.

1-8 умивальник площею 2.4 кв.м. вартістю 9263 грн.

1-9 вхід в підвал площею 3.8 кв.м. вартістю 14666 грн.

ІІІ підвал площею 11.6 кв.м. вартістю 35818 грн.

ІV гараж площею 25.6 кв.м. вартістю 79047 грн.

ІХ підвал площею 2.0 кв.м. вартістю 5404 грн.

СХ сходи вартістю 6311 грн.

Б Хлів-літня кухня вартістю 103959 грн.

Пд Підвал вартістю 10836 грн

В Вбиральня вартістю 5478 грн

1 хвіртка вартістю 2382 грн.

2 Ворота вартістю 4882 грн.

3-4 огорожа 17,5 м/п вартістю 6194грн.

5 огорожа вартістю 2501 грн.

І 1/2 відмостки вартістю 2739 грн.

Разом по будинковолодінню - 617943 грн.

Виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_4, як другому з співвласників 1/2 частини житлового будинку, надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 згідно з варіантом №2 висновку будівельно-технічної експертизи від 29.01.2014р. №5490/13-22, а саме:

2-1 коридор площею 18.4 кв.м. вартістю 71019 грн.

2-2 житлову кімнату площею 18.7 кв.м. вартістю 72177 грн..

2-3 житлову кімнату площею 19.5 кв.м. вартістю 75265грн.

2-4 житлову кімнату площею 14.5 кв.м. вартістю 55965 грн.

2-5 санвузол площею 5.3 кв.м. вартістю 20457грн.

2-6 кладову площею 0.7 кв.м. вартістю 2702 грн.

2-7 житлову кімнату площею 14.9 кв.м. вартістю 57510 грн.

І підвал площею 11.5 кв.м. вартістю 31071 грн.

ІІ коридор площею 17.9 кв.м. вартістю 55271грн.

V кладову площею 5.0 кв.м. вартістю 15439 грн.

VІ котельня площею 9.6 кв.м. вартістю 29643 грн.

VІІ санвузол площею 5.3 кв.м. вартістю 16365 грн.

VІІ підвал площею 14.8 кв.м вартістю 39986 грн.

Бал. балкон вартістю 1786 грн.

3-4 огорожа площею 72 м/п вартістю 25482

І 1/2 відмостки вартістю 2739

Разом по будинковолодінню -572877грн.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за нерівність часток між ідеальними та реальними частинами у розмірі 22533 грн. (двадцять дві тисячі п'ятсот тридцять три гривні).

Виділити ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в натурі у спільну власність, згідно варіанту №1 вказаному у додатку 1 від 29.01.2014 року за № 5489/13-22 висновку земельно-технічної експертизи земельну ділянку площею 242 м.кв.

Виділити ОСОБА_7 в натурі у приватну власність, згідно варіанту №1 вказаному у додатку 1від 29.01.2014 року за № 5489/13-22 висновку земельно-технічної експертизи , як першому співвласнику земельні ділянки площею 405 кв.м. та 350 кв.м.

Виділити ОСОБА_4 в натурі у приватну власність, згідно варіанту №1 вказаному у додатку 1 від 29.01.2014 року за № 5489/13-22 висновку земельно-технічної експертизи , як другому співвласнику земельні ділянки площею 405 кв.м. та 350 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в суді першої та апеляційної інстанціях в розмір 3 654 грн.(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.В. Гурзель