Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Плосківська сільська рада Свалявського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідач здійснила самочинне будівництво бетонної огорожі на дорозі загального користування, яка перешкоджає у вільному доступі до будинків, у зв'язку з чим просили зобов'язати ОСОБА_5 усунути вказані перешкоди, шляхом знесення самовільно зведеного цоколя бетонної огорожі.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні дорогою біля свого домогосподарства шляхом знесення самочинно збудованого цоколя огорожі, яким перекрито проїзд.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_01_28/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_01_28/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення у повному обсязі не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що здійснене відповідачем самочинне будівництво порушує права позивачів, а саме позбавляє їх вільного проїду до власних будинків, й такі права можуть бути відновлені шляхом знесення самочинно збудованого цоколя огорожі.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, членами комісії Плосківської сільської ради 22 серпня 2014 року складено акт, згідно якого зобов'язано ОСОБА_7 протягом одного місяця зруйнувати незаконно збудовану споруду на дорозі, а у разі будь-якого іншого будівництва узгоджувати таке з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та райархітектурою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> ).

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Відповідно до вимог статті 376 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 України та стаття 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Суди, розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1819/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1821/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, взагалі не встановили усіх дійсних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема статусу земельної ділянки на якій здійснено спірне будівництво огорожі, з урахуванням доводів та заперечень відповідача, не перевірили за яких обставин та ким саме зведено таке будівництво, належним чином не з'ясували чи є воно самочинними й таким, що порушує права позивачів; взагалі не дослідили можливості перебудови спірної будівлі та чи вирішувалося таке питання між сторонами у добровільному порядку, унаслідок чого не встановили чи існують перешкоди у користуванні позивачами загальним проїздом, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин й правовою нормою, що їх регулює, а відтак дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

При цьому поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанції, залишився той факт, що згідно акта від 22 серпня 2014 року зруйнувати незаконно збудовану споруду зобов'язано ОСОБА_7, а не відповідача ОСОБА_5

За таких обставин, оскаржувані рішення судів, які не відповідають вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

І.К. Парінова

В.О. Савченко