АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Чупікової В.В.,

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про примусове проникнення до житла та іншого володіння боржника, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2015 року,

встановила :

У липні 2015 року старший державний виконавець Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ (далі - ВДВС) звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла та іншого володіння боржниці ОСОБА_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Зазначав, що на виконанні ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №727/10432/14-ц, виданого 24 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці у справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 237 730 грн 94 коп.

Посилаючись на перешкоди у доступі до нерухомого та рухомого майна боржника, у проведенні виконавчих дій, просив подання задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2015 року подання задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцеві та іншим особам, які будуть залучені до проведення виконавчих дій, на проникнення до квартири АДРЕСА_1 та до гаражу на вказаній вулиці.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання старшого державного виконавця відмовити.

Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та підставності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до положень ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи без її вільної згоди на те інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно з п. 10 ч. 3 ст. 11Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

У справі встановлено, що 04 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист №727/10432/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики в розмірі 235 377 грн 15 коп та витрат зі сплаті судового збору в розмірі 2353 грн 79 коп.

Державним виконавцем ВДВС Кирстюком Д. І. 08 березня 2015 року на адресу боржника було направлено рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження з пропозицією самостійно виконати судове рішення упродовж семи днів з моменту винесення постанови, що відповідає ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

06 липня 2015 року та 13 липня 2015 року державним виконавцем було здійснено виїзди за адресою місця знаходження майна боржника для проведення виконавчих дій щодо перевірки належного на праві власності рухомого майна та опису нерухомого майна зареєстрованого за боржником.

Встановлено, що державному виконавцю було відмовлено у наданні доступу до житла та іншого майна боржника.

За таких встановлених обставин державний виконавець мав правові підстави для звернення до суду з поданням, а суд підставно задовольнив таке подання.

Відповідно доводи апелянта про порушення її конституційного права на недоторканість житла, що передбачено також міжнародними правовими актами, є необґрунтованими.

У даній справі встановлено, що державний виконавець не проникав у житло чи інше володіння боржника, а лише звернувся з дозволом на таке проникнення, що передбачено законодавством України.

Апелянт посилається на те, що боржнику ОСОБА_3 не було вручено копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте частиною 1 ст. 31 Закону № 606-XIV передбачено, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Апелянт стверджує, що державним виконавцем не доведено, що боржник ухилялася від виконання рішення суду.

Однак звернення з поданням про примусове проникнення до житла є правом державного виконавця у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду.

За час розгляду у суді першої та апеляційної інстанції боржник не виявляла бажання виконувати рішення суду, а її представник в суді апеляційної інстанції повідомила, що ОСОБА_3 не погоджується із судовим рішенням та оскаржує його.

Апелянт також посилається на те, що суд самостійно вийшов за межі подання державного виконавця та надав дозвіл на проникнення до підсобних приміщень квартири, яких не існує.

Проте як вбачається зі змісту подання державний виконавець конкретизував, що йдеться про проникнення також до гаражу боржника по вул. Трояндова, належність якого боржнику представником не заперечується.

Таким чином оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильною, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Б. Перепелюк

В. В. Чупікова