Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 12 травня 1973 року по 03 липня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було набуте рухоме та нерухоме майно, зокрема трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Позивач під час шлюбу отримувала більшу заробітну плату ніж відповідач, несла більші затрати у набутті майна. Для придбання сумісного майна позивач використала кошти, що були їй подаровані. В грудні 1987 року за взаємною згодою подружжя, в інтересах сім`ї, з метою отримання квартири на всіх її членів, відповідач ОСОБА_4 став членом ЖБК «Держплановець-2». Грошові кошти, за рахунок яких відповідач вносив членські внески належали сторонам на праві спільної сумісної власності. При цьому, більша частина грошових коштів, внесених за квартиру належала позивачу на праві особистої приватної власності, як такі, що отримані нею у дар від батьків.

08 жовтня 1987 року батьки позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2. Вилучені від продажу вказаного домоволодіння грошові кошти у сумі 12 000,00 крб. батьки подарували своїй дочці, які вона, в свою чергу, повністю витратила на придбання спірної квартири.

08 січня 1992 року відповідач, як член ЖБК «Держплановець-2» отримав ордер на житлове приміщення на сім'ю з трьох осіб.

20 листопада 1992 року відповідачем було в повному обсязі сплачено пайові внески вартості спірної квартири, загальна сума яких склала 19 930,00 крб. У новозбудованій квартирі подружжям було здійснено ремонт, після чого на початку 1992 року їх сім'я фактично в'їхала в квартиру та 08 січня 1992 року вони разом з дочкою ОСОБА_5 були зареєстровані за вказаною адресою. 19 квітня 2000 року відповідач отримав на своє ім'я свідоцтво про право власності на житло.

Позивач просила відступити від засад рівності часток, визнати за нею право власності на 4/5 частини спірної квартири та визнати за відповідачем ОСОБА_4 право власності на 1/5 частку вказаної квартири.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4/5 частину вказаної квартири. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину вказаної квартири.

Оскаржуваним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення апеляційного суду. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ майна подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова