ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 174/1256/14-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 р. м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Ілюшик І.А.

при секретарі Заіка А.В.,

без участі сторін.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_1 Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позову посилається на те, що 11.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/17-15/2080-35, відповідно до якого позичальнику банком було надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 45675,00 дол. США. З укладенням кредитного договору у позичальника виник обовязок повернути кредит та відсотки за кредитним договором у строки та розмірах встановлених графіком погашення, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню. Оскільки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 17.11.2014 року має заборгованість 47 294,30 дол. США., позивач просить стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості та судові витрати, повязані з розглядом справи.

09.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції про визнання кредитного договору недійсним. Позов обґрунтовує тим. Що договір суперечить чинному законодавству України, тому повинен бути визнаний недійсним з тих підстав, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Позивальнику кредит було надано у іноземній валюті на суму 45675 доларів США, з яких 45000 доларів США це кошти на придбання квартири, а 675 доларів США оплата комісії за надання кредиту. Проте, індивідуальна ліцензія на надання банком та отримання ОСОБА_2 кредиту в іноземній валюті у жодній із сторін за кредитним договором відсутня. Також потрібна індивідуальна ліцензія Національно банку України. При цьому наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій не звільняє сторони від обовязку отримати індивідуальну ліцензію.

Договір містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до позичальника умови, у договорі не визначено його реальної ціни, Банком не була проведена переддоговірна робота з позичальником. Сторонами було укладено договір, який є договором споживчого кредиту. Вважає, що даний позов підлягає до задоволення оскільки вказаний кредитний договір містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до позичальника умови, зокрема п. 4, у договорі не визначено його ціни, відповідачем не була проведена переддоговірна робота з позичальником, спірний кредитний договір був підписаний ним під впливом обману з боку банку. Банк в односторонньому порядку даним кредитним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставу, а також своє право вимагати повернення всієї суми кредиту. Договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, а містить цілий ряд пунктів відповідальності тільки з боку позичальника. Тому ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним кредитний договір № 014/17-15/2080-35 від 11.06.2008 року, укладений між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2

Представник позивача до суду не зявився, згідно свого клопотання просив розглядати справу без своєї присутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання з'явилявся, первісний позов не визнав, зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі. В подальшому в судове засідання двічі не зявився.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, що виникли в результаті укладення між ними кредитного договору.

Згідно з нормами цивільного законодавства зобов'язання, підставою виникнення яких є договір, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією кредитного договору (а.с. 5-13), випискою по рахунку (а.с. 15), розрахунком заборгованості

(а.с. 16-19).

Підстави для ви знання договорів недійсними визначені ст. ст. 215, 218 - 235 ЦК України й такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Кредитний договір № 014/014/17-15/2080-35 від 11.06.2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 Те, що банк виконав свої зобов'язання щодо надання ОСОБА_2 кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту у визначеному договором розмірі сторонами не оспорюється. Кредит за вказаним договором було надано на споживчі цілі, а саме для придбання квартири.

До суду надана копія дозволу № 104, виданого ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», зареєстрованомго НБУ 27.03.1992 року за номером 94, який має банківську ліцензію за номером 10, видану НБУ 11.10.2006 року, на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 частини другої та частиною четвертою ст. Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу (а.с. 98, 99).

Банківська ліцензія № 10 видана ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» (а.с. 100).

ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», що вбачається з п. 1.3 Статуту ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» (нова редакція) (а.с. 35-44).

До матеріалів справи також долучена копія генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 05.10.2011 року № 10, яка видана ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» на право здійснення валютних операцій згідно з додатком та додаток до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 05.10.2011 року № 10 (а.с. 101, 102).

05.10.2011 року ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» отримало банківську ліцензію за № 10 на право надання банківських послуг (а.с. 103).

Не здобуто доказів на підтвердження заявленого ОСОБА_2 позову, в частині твердження про відсутності у банку відповідача ліцензії на здійснення валютних операцій, зокрема надання кредиту в іноземній валюті.

Твердження позивача про обовязковість отримання банком індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти на території України. Яка видається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України, то слід суд не може прийняти його до уваги, оскільки надання банківським установами України кредитів у іноземній валюті та здійснення повязаних з цим операцій за наявності у банку банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ на здійснення валютних операцій.

Так, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

В даному випадку на момент укладення договору про надання споживчого кредиту 11.06.2008 року, банк мав право на здійснення валютних операцій, що спростовує доводи позивача по зустрічному позову в частині відсутності у відповідача права на проведення валютних операцій.

Крім того, на момент укладення кредитного договору закон україни «Про захист прав споживачів» не забороняв не забороняв надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Зміни до вказано Закону були внесені вже після укладення договору № 014/014/17-15/2080-35.

Щодо суперечності кредитного договору чинному законодавству про захист прав споживачів, то слід звернути увагу на те, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст. 1048 ЦК України.

Сторони, підписавши оспорюваний договір, підтвердили факт досягнення згоди між собою щодо усіх істотних умов.

Відповідно до п. 15.4 договору № 014/014/17-15/2080-35 від 11.06.2008 року позичальник усвідомлює та гарантує, що умови цього договору для нього зрозумілі. Відповідають його інтересам (інтересам його сімї), є зрозумілими та справедливими. Згідно п. 15.7 договору позичальник підтверджує, що перед укладенням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування т сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року), що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідно, доступно, достовірною та своєчасною (а.с. 12).

Договір підписаний позичальником на кожному аркуші.

Згідно умов укладеного між сторонами договору графік повернення кредиту та сплати інших платежів містить перелік та суми всіх боргових зобовязань позичальника за цим договором та є невідємною частиною цього договору ( Додаток № 1), до загальної сукупної вартості кредиту за цим договором входять витрати позичальника, необхідні для погашення суми кредиту, сплати процентів, сплати комісій кредитору. Передбачених додатками до цього договору, інші витрати, повязані з укладанням цього договору, а також витрати позичальника на користь третіх осіб, у тому числі з внесенням будь-яких змін та доповнень до них, та інші супутні витрати відповідно до цього договору (а.с. 6).

Зміст пунктів 15.5 та 15.6 договору погоджується із п. 3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ 10.05.2007 року №168, у якому зазначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. При укладенні договору позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 підписав кожну сторінку договору від 11.06.2008 року № 014/17-15/2080-35, що є підтвердженням факту ознайомлення його з усіма істотними умовами цього договору, який укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, у звязку із чим доводи апелянта в частині невідповідності спірного договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів», судом відхиляються.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п.20 по станови від 6.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сто рони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

ОСОБА_2 на засадах змагальності сторін суду не доведено та не надано доказів на підтвердження введення його ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» в оману під час укладання договору, оскільки перед його підписанням він мав можливість із текстом та умовами кредитного договору та власноручно його підписав.

Твердження ОСОБА_2 про те, що банк в односторонньому порядку відповідно до умов кредитного договору залишив за собою право підвищувати процентну ставку, тобто позичальника в момент підписання договору поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище. Він не має змоги відстояти свої інтереси у разі незгоди з підняття відсоткової ставки.

Однак вказані обставини не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому. Слід зазначити, що кредитний договір № 014/17-15/2080-35 укладено 11.06.2008 року, однак Закон, яким доповнено ЦК України статтею 1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку набрав чинності 10.01.2009 року.

На час укладання кредитного договору внесення в кредитний договір умови про збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, а після 9.01.2009 року, умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (Частина третя статті 1056-1 ЦК України).

В заяві про перегляд заочного рішення суду від 24.03.2015 року ОСОБА_2 посилається на те, що судом не було проведено підготовче судове засідання по справі, не враховано, що виконання зобовязань за кредитним договором № 014/17-15/2080-35 забезпечується іпотекою обєкта нерухомості квартирою. Позивачем не надано документів на підтвердження правомірності надання ним кредиту в іноземній валюті, а саме ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, немає детального розрахунку сум заборгованості за кредитним договором № 014/17-15/2080-35 (а.с. 77, 78).

Посилання відповідача на необхідність проведення попереднього судового засідання у справах, що виникають із кредитних правовідносин не має правого значення для розгляду справи, оскільки відповідно до положень ч. 7 ст. 130 ЦПК України попереднє засідання не є обовязковим. Пленуми ВСУ на які посилається позивач носять рекомендаційний характер та не є джерелом права.

Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором відповідачем належним чином не спростовані. Борг мав сплачуватись частинами кожного місяця, що вбачається з тексту кредитного договору та розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 6, 16-19).

З матеріалів справи вбачається, що з метою виконання кредитного договору 014/17-15/2080-35 від 11.06.2008 року між сторонами додатково було укладено договір іпотеки квартири за № 518 в будинку 18, що по вул. Рельєфній в м. Запоріжжя (а.с. 79-81). Однак наявність забезпечення зобовязання іпотекою не перешкоджає позивачу звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, оскільки право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України). Отже, вказана обставина не є такою, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отримання самим позичальником індивідуальної ліцензії в НБУ може виявитися неможливим при наявності певних обставин в силу п. 1.5 Постанови НБУ від 14.10.2004 р. № 483 «Про затвердження Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», сам позивач доказів того, що з метою отримання вказаної ліцензії він звертався до НБУ суду не надав.

Посилання відповідача на те, що в резолютивній частині рішення суд повинен зазначити про стягнення боргу в іноземній валюті з переведення її в українську валюту за курсом, встановленим НБУ на час виникнення заборгованості не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності оспорюваного правочину. Підписавши Кредитний договір, його сторони визначили взаємні права та обов'язки, погодили термін виконання зобов'язань, досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_2 не доведено підстави заявленого зустрічного позову, тому в його задоволенні має бути відмовлено в повному обсязі.

В процесі судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що відповідачем належним чином свої зобовязання за договором не виконуються, станом на 17.11.2014 року мається заборгованість 47 294,30 дол. США, яка складається з наступного: 41 596,74 дол. США (637 911, 55 грн.) - заборгованість за кредитом; 2 892,43 дол. США (44 357, 19 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків; 2805,13 дол. США (43 018,39 грн.) пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків за прострочення відсотків.

Нараховані банком 2805,13 дол. США (43 018, 39 грн.), тобто пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків за прострочення відсотків не перевищує розмір понесених позивачем збитків у сумі 41 596,74 дол. США. (637 911, 55 грн.) - заборгованість за кредитом, тому підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України судом не вбачається.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про доведеність вимог ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в межах позовних вимог та судового збору в сумі 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ідент. № НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місце реєстрації за адресою: 51700

АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції, р/р № 6499475 в ЗОД «ОСОБА_1 Аваль» МФО № 313827, , заборгованість по договору № 014/17-15/2080-35 від 11.06.2008 р. на загальну суму 47 294,30 дол. США (725 287, 13 грн.), яка складається з наступного:

- 41 596,74 дол. США (637 911, 55 грн.) - заборгованість за кредитом;

- 2 892,43 дол. США (44 357, 19 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків;

- 2 805,13 дол. США (43 018,39 грн.) пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків за прострочення відсотків.

Стягнути з ОСОБА_2, ідент. № НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місце реєстрації за адресою: 51700

АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції, р/р № 6499475 в ЗОД «ОСОБА_1 Аваль» МФО № 313827, судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в про визнання кредитного договору недійсним відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Вільногірського міського суду ОСОБА_3