Справа № 308/1782/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивачки ОСОБА_1

адвоката Васильчук А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 р. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та сварки. З 2014 року вони припинили сімейні стосунки, вести спільне господарство та почали проживати окремо, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Їхня донька проживає з нею, вона її самостійно утримує та виховує. Вона має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, проживає у будинку, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання доньки, а тому, вважає, що після розірвання шлюбу їхня дитина повинна проживати з нею, оскільки ОСОБА_3 не приділяє їй уваги і турботи, не цікавиться життям, матеріальним забезпеченням і духовним розвитком. На даний час відповідач працює в Консульстві Аргентини в Угорщині у м. Будапешт менеджером з питань безпеки і його заробітна плата становить 2000 євро на місяць, тобто відповідач має стабільний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати.

На підставі збільшених позовних вимог просить суд: розірвати шлюб, укладений 17.06.2006 р. між нею та ОСОБА_3, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатській області за актовим записом № 302; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_1; визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею, ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно до досягнення нею повноліття.

Позивачка та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог обставини і просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з'являвся, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач та його адвокат Рутковський С.В. неодноразово подавали до суду письмові заяви відповідно до яких просили відкласти судовий розгляд. Згідно поданої заяви від 11.11.2015 р. адвокат відповідача просив відкласти розгляд справи у зв'язку з його участю в інших судових засіданнях та хворобою відповідача, однак жодних підтверджень щодо зайнятості адвоката в інших судових засіданнях та хвороби відповідача суду не надано. Клопотання адвоката відповідача про відкладення розгляду справи суд вважає безпідставним та необґрунтованим, а тому суд розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з'явися, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 , ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що з 17.06.2006 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач, а мати позивачка (а.с. 6, 8).

Малолітня донька перебуває на утриманні і вихованні у позивачки.

Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Про це свідчать ті обставини, що сторони разом не проживають і сімейних стосунків не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не бажає з відповідачем спільно проживати. Неявку відповідача у судові засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу з позивачкою.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сім'я розпалася остаточно. Умови для примирення сторін відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивачки.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК).

Відповідач працює в Консульстві Аргентини в Угорщині у м. Будапешт менеджером з питань безпеки, його заробітна плата становить 2000 євро на місяць (а.с. 67).

Оскільки позивачка стверджує, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, то є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, наявність у нього постійного місця роботи та відсутність у нього інших утриманців.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 офіційно працює та вимоги ст.ст. 180, 182, 183 СК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

За правилами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування Ужгородського міського виконавчого комітету зробив висновок від 10.06.2015 р. № 267/12-41 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 94, 95).

Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Виключних обставин, які б компрометували позивачку і вказували б на неналежне її ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків судом не встановлено.

Ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні не вказані і належними доказами не підтверджені виняткові обставини які можуть вплинути на розлучення дитини з матір'ю. Враховуючи відсутність виняткових обставин, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої ОСОБА_4 слід визначити з матір'ю ОСОБА_1

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Як встановлено судом, позовні вимоги в частині стягнення аліментів у даній справі позивачкою заявлено 05.06.2015 р. (а.с. 64), а тому аліменти на її користь на утримання доньки підлягають стягненню з відповідача з вказаного дня, тобто з 05.06.2015 р.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище ОСОБА_1.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 243.6 грн. та судовий збір в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів у сумі 243.6 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 110, 112, 116, 160, 161, 180, 182, 183, 191 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб зареєстрований 17 червня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатській області за актовим записом № 302 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище ОСОБА_1.

Визначити місце проживання малолітньої дитини сторін - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_1, аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.06.2015 р. і до її повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.