Ухвала 06 квітня 2015 року м. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:головуючого Гвоздика П.О., суддів: Дербенцевої Т.П., Євтушенко О.І., Остапчука Д.О., Попович О.В., розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Другої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсними договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в с т а н о в и л а: У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Другої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсними договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. Визнано недійсним договір дарування від 12 жовтня 1998 року на 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-3978. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2004 року видане, ОСОБА_3 на 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., зареєстроване в реєстрі за № 3-1685. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 12 жовтня 1998 року на 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-3978, - в частині 4/15 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2004 року видане ОСОБА_3 на 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., зареєстроване в реєстрі за № 3-1685, - в частині 1/15 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні решти позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року залишено без змін. У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень ст. ст. 48, 525, 553 ЦК УРСР, ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат». Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень ст. ст. 48, 525, 553 ЦК УРСР, ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат», що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить: - ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2012 року у справі про поділ спадкового майна, визнання частково недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку; - ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року у справі про визнання договору дарування житлового будинку недійсним; - ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2012 року у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) частини частки у статутному капіталі; - ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року у справі про визнання договору недійсним; - ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації права власності. Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. У п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Надані заявником ухвали колегій суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року, 06 червня 2012 року, 31 жовтня 2012 року, 11 вересня 2013 року як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. ст. 48, 525, 553 ЦК УРСР, ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат» не містять ознак, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити. Керуючись статтею 355 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а:У допуску справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Другої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсними договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді Т.П. Дербенцева О.І. Євтушенко Д.О. Остапчук О.В. Попович