АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивачка звернулася із зазначеним позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Окрім самої позивачки у квартирі з 1998 року також зареєстровані її дочка - ОСОБА_4, онука - ОСОБА_3 та онук ОСОБА_2 Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з 2001 року, не бере участі в утриманні квартири, кошти за комунальні послуги не сплачує, станом квартири не цікавиться, тому просила суд визнати його таким, що втратив право користування вказаною квартирою. (а.с.1-2)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року, з урахуванням ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. (а.с.65, 67-69, 86)

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин та доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. (а.с.73-75)

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представник ОСОБА_5 підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. Представник ОСОБА_6 заявив про відкладення розгляду справи, проте доказів поважності причин неявки до суду не надав. (а.с.92-103)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи сторін та апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника жилого будинку (квартири), який не є його співвласником, на користування жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Відповідні роз'ясненнями містяться і в постанові Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України".

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 1994 року НОМЕР_1 виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 1999 року виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №24167. (а.с.3-4)

Згідно довідки Форми №3 від 15 вересня 2014 року, у вказаній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 (онук позивача), треті особи: ОСОБА_3 (онука позивача) та ОСОБА_4 (дочка позивача). (а.с.8)

За змістом актів від 06 серпня 2014 року та від 18 вересня 2014, складеного за участі сусідів позивачки гр.гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2001 року, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особисті речі та речі повсякденного використання ОСОБА_2 в квартирі відсутні. (а.с.9-10)

Заперечуючи проти позову у суді ОСОБА_2 посилався на існування конфліктних і неприязних відносин між ним і позивачкою,зазначав що не втратив інтересу до спірного житла, періодично проживає в спірній квартирі та несе витрати по її утриманню, не може постійно проживати у спірній квартирі, враховуючи технічні характеристики квартири та стан здоров'я його матері.

Вказані обставини підтвердила також третя особа ОСОБА_3 та свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 надаючи пояснення в судовому засіданні, що підтверджується журналами та звукозаписами судових засідань. (а.с.34-35, 46-47)

Ураховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 вселився до квартири в установленому законом порядку та набув прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК України, вимоги позивачки про захист права власності в обраний нею спосіб шляхом задоволення позову, заявленого на підставі ст. 391 ЦК, не можна визнати обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів враховує, що актами від 06 серпня 2014 року та від 10 вересня 2014 року зафіксований факт непроживання відповідача у квартирі протягом двох місяців (серпень-вересень 2014 року), а висновок про постійне не проживання відповідача у квартирі з 2001 року є припущенням вказаних обставин, оскільки іншими об'єктивними доказами по справі не підтверджений.

Несплата відповідачем витрат на утримання житла та комунальних послуг за адресою спірної квартири є підставою для звернення із вимогами про стягнення цих витрат із відповідача, а не підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Посилання позивачки на показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 цих висновків не спростовують.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення позову.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду апеляційна скарга не містить, не встановлено наявності таких і в ході апеляційного розгляду.

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачкою вимоги із зазначених підстав задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.А.Кравець

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/4778/2015

Унікальний номер 760/23777/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Букіна О.М.

Доповідач Левенець Б.Б.