Справа № 1328/8378/12 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/6279/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я., Берези В.І.

При секретарі: Бадівській О.О.

З участю: сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 22 квітня 2015 року та ухвалу цього ж суду від 13 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22 квітня 2015 року прийнято відмову позивачів від позову.

Провадження у справі закрито.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_5 понесені ними у справі судові витрати, в загальній сумі 2 884, 31 грн. ( дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні 31 коп.)- порівну в користь кожного (ОСОБА_6, ОСОБА_5) по 1442,15 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 13 травня 2015 року виправлено описку в ухвалі Шевченківського районного суду м.Львова від 22 квітня 2015 року та викладено третій абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_5 понесені ними у справі судові витрати, в загальній сумі 3 884, 31 грн. ( три тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні 31 коп.)- порівну в користь кожного (ОСОБА_6, ОСОБА_5) по 1 942,15 грн.».

Дані ухвали оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що позивачі не понесли витрат на правову допомогу, тому стягнення таких cуперечить чинному законодавству. Просить ухвалу про закриття провадження скасувати та постановити нову, якою відмовити позивачам у задоволенні вимог про стягнення понесених ними судових витрат в сумі 3 884 грн. 31 коп., а також скасувати ухвалу про виправлення описки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання апеляційної скарги, заперечення доводів апеляційної скарги позивачів та їх представника, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та суті пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_5, який також є представником позивача ОСОБА_6, заявив відмову від позову.

Як уточнив представник апелянта ними не оспорюється ухвала в частині закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою від позову.

Закриття провадження у справі на підставі заяви позивача про відмову від позову - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Ухвала про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою від позову відповідає п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Що стосується ухвали в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвали про виправлення описки, то колегія суддів вважає, що висновки суду про необхідність стягнення цих витрат з відповідача є передчасними, такими, що зроблені з порушенням вимог процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, саме по собі подання заяви відмову від позову не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Постановляючи ухвалу про стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачами, суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону, не роз'яснив позивачам право на подачу належного розрахунку таких витрат, не обрахував дійсної вартості послуг по наданню правової допомоги позивачам з врахуванням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та фактично наданих послуг, виходячи з погодинної участі у справі особи, яка надавала правову допомогу, не перевірив такі за участю відповідача та не навів в оскаржуваній ухвалі відповідні розрахунки.

Вирішуючи такі вимоги, суд розглянув це питання у відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази про його належне повідомлення про час і місце розгляду справи за його місцем проживання.

Крім того, судом не наведено в ухвалі обґрунтувань того, які саме позовні вимоги позивачами заявлялись, уточнялись, змінювались, зменшувались та які саме з них були добровільно виконані одним з відповідачів, а саме ОСОБА_2, який заперечив це в суді апеляційної інстанції, однак наведені обставини мають значення для вирішення зазначеного питання.

Винесена ухвала про виправлення описки фактично змінює розмір стягненої суми.

У зв'язку з допущеним порушенням норм процесуального права, ухвала суду у частині стягнення витрат на правову допомогу разом з ухвалою про виправлення описки підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд у цій частині до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 22 квітня 2015 року в частині вирішення судових витрат та ухвалу цього ж суду від 13 травня 2015 року про виправлення описки скасувати і вирішення питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення., оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: