У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про встановлення неукладеності, нікчемності правочину, визнання іпотечного договору недійсним за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 жовтня 2007 року з ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 199 955 грн на строк до 26 жовтня 2027 року зі сплатою процентної ставки 12,95 % річних, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 17 вересня 2009 року склала 260 410 грн 30 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 260 410 грн 30 коп. та судові витрати.

У квітні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про встановлення неукладеності, нікчемності кредитного договору та визнання іпотечного договору недійсним, посилаючись на те, що вона кредитний договір не підписувала та грошей у банку не отримувала.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість згідно з іпотечним договором від 29 жовтня 2007 року в розмірі 260 410 грн 30 коп., 1 700 грн на відшкодування сплаченого судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким задоволено зустрічний позов. Визнано кредитний договір від 26 жовтня 2007 року неукладеним, визнано іпотечний договір від 29 жовтня 2007 року недійсним. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір ОСОБА_5 виконувався, вона здійснювала поточні платежі. Також на виконання кредитного договору відповідачем в іпотеку банку була передана квартира, придбана нею 26 жовтня 2007 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи зустрічні позовні вимоги й відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», виходив із того, що кредитний договір від 26 жовтня 2007 року з ОСОБА_5 не укладався, тому відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості за цим договором.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають; суди не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 199 955 грн на строк до 26 жовтня 2027 року зі сплатою 12,95 % річних. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 29 жовтня 2007 року банк уклав з ОСОБА_5 іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 вартістю 551 205 грн.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до висновку додаткової почеркознавчої експертизи від 3 лютого 2014 року рукописні записи та підписи в кредитному договорі, заяві про надання кредиту, графіку надання кредиту, переліку комісій (тарифів) виконані не ОСОБА_5; рукописні записи та підписи в іпотечному договорі виконані самою ОСОБА_5

Отже, відповідачем власноручно підписано іпотечний договір, в якому чітко зазначено, що договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний повернути іпотекодержателю загальну суму позичкової заборгованості в розмірі 199 955 грн та сплатити проценти.

При цьому, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про не вчинення договору, чи не укладення не застосовується.

Зазначене вище, у разі заявлення про це вимог, є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як підписання договору особою, яка не має на це повноважень та волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвали такого правочину.

Крім того, у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін належним чином не перевірили; не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, зокрема, не перевірили доводи банка про те, що договір іпотеки від імені ОСОБА_5 за формою і змістом відповідає вимогам закону та є підписаним і вчиненим та за які грошові кошти було придбано квартиру, що є предметом іпотеки; у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко