АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Малинников О.Ф.
№ 22-ц/796/5737/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору щодо третейського застереження,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про визнання недійсним пункту кредитного договору щодо третейського застереження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним п. 6.2. кредитного договору №SME0025661 від 18 листопада 2011 року. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що положення п. 6.2. кредитного договору, яким передбачено право сторін на врегулювання всіх спорів у третейському суді, суперечить положенням п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03 лютого 2011 року. Відповідно до даної норми справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Третейське застереження обмежує позивача праві на неупереджений судовий захист, звернення до суду в загальному порядку, виборі підсудності справи та позбавляє його пільг щодо сплати судового збору, як споживача. Умови п. 6.2. кредитного договору не відповідають вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди»

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 листопада 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №SME0025661. Відповідно до умов договору ПАТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 150 000,00 грн. на споживчі потреби на строк користування 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 38 % річних, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти у встановлений цим договором строк та виконати інші зобов'язання за Договором у повному обсязі (а. с. 10-13).

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору усі спори, розбіжності або вимоги, які пов'язані з цим договором або стосуються його виконання, порушення, припинення дії або недійсності, сторони намагатимуться вирішити шляхом переговорів.

Сторони погодились внести до договору застереження, яке в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» є третейською угодою, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, відбувається у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнський громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнський громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов договору, відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність договору, неукладеність договору, відновлення становища, яке існувало до порушення договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнський громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з договором. Сторони домовилися, що розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження третейського суду вказане в положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнський громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», з яким можна ознайомитися на web-сторінці http://pdts.org.ua. Датою укладення даної третейської угоди є дата підписання цього договору. Найменування сторін та їх місцезнаходження, для даної третейської угоди, визначаються відповідно до статті 8 «Адреси та підписи сторін» цього Договору.

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «АльфаБанк», в якому просив визнати недійсним положення п. 6.2. кредитного договору №SME0025661 від 18 листопада 2011 року. Послався на те, що зазначений пункт договору порушує його конституційне право на неупереджений судовий захист та не узгоджується з положеннями п.14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» в редакції від 11 березня 2011 року, зокрема про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підставі для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження у договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» набув чинності 02 березня 2011 року доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Обмеження щодо підвідомчості справ третейським судам, встановлені вказаною нормою стосуються виключно справ у спорах щодо захисту прав споживачів, та не поширюється на інші справи, зокрема на справи у спорах про захист прав банківських установ, що випливають з договорів кредиту, а також прав позичальників - фізичних осіб, не пов'язаних і захистом прав споживачів.

Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на невідповідність положень п. 6.2. кредитного договору положенням п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», умови третейського застереження викладені в зазначеному пункті відповідають вимогам ст. 12 цього Закону.

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що положення п. 6.2. кредитного договору обмежує його у праві на судовий захист.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті З, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці 7 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про третейські суди», є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч. 5 ст. 55 Конституції України. Тому, передбачаючи у договорах третейський порядок врегулювання спорів, сторони реалізують свої права, передбачені ст. 55 Конституції України, що є не угодою про відмову у зверненні до суду, а процесуальним правом, передбаченим Конституцією України та процесуальним законодавством.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним п. 6.2. кредитного договору, виходячи з того, що домовленість сторін у кредитному договорі про звернення за вирішенням спорів до третейського суду ніяким чином не порушує права позивача, а оспорюваний пункт цього договору не суперечить чинному законодавству .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді