КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9243/14-ц
Провадження № 2/520/1458/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави

в особі Одеського національного морського університету

до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на дачний будинок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсними правочинів, витребування майна від добросовісного набувача,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Київського району м. Одеси звернувся з позовом в інтересах держави в особі Одеського національного морського університету до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, в якому просив:

визнати недійсним свідоцтво про право власності на дачний будинок, розташований по АДРЕСА_1, в м. Одесі. № 014721 від 24.07.2001 недійсним;

визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку по АДРЕСА_2 в м. Одесі, укладений 29.12.2004 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

визнати недійсним договір дарування дачного будинку по АДРЕСА_3. в м. Одесі, укладений 14.07.2008 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

визнати незаконним та скасувати рішення реєстратора КП «ОМБТІ та РОН» від 21.06.2011 року про державну реєстрацію права власності на дачний будинок, розташований по АДРЕСА_1, в м. Одесі за ОСОБА_5;

встановити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення реєстраційною службою запису про скасування державної реєстрації права власності на дачний будинок, розташований по АДРЕСА_1, в м. Одесі;

витребувати дачний (літній) будинок, розташований по АДРЕСА_1 в м. Одесі, від ОСОБА_5 та повернути його державі в особі Одеського національного морського університету.

Ухвалою суду від 27.01.2015 року здійснено заміну відповідача Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради на його правонаступника - Департамент комунальної власності Одеської міської ради (а.с. 116).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що Одеський національний морський університет (ОНМУ) утримується за рахунок коштів державного бюджету і знаходиться у безпосередньому підпорядкуванні Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України. Будівлі, споруди, інші основні засоби та матеріальні цінності, що перебувають на балансі Університету, є державною власністю і закріплені за ОНМУ на праві оперативного управління.

Прокурор вказує, що 13.03.1965 виконавчий комітет Одеської міської ради надав Одеському інституту інженерів морського флоту земельну ділянку на частині узбережжя від парку ім. Т. Шевченка до пляжу «Отрада» з метою перебазування водної станції інституту. Згодом, 30.06.1965 на підставі рішення виконкому № 477, замість наданої ділянки було відведено іншу, розташовану в районі колишньої Дачі Ковалевського, разом з самовільно зведеними будівлями (20 літніх будинків) та зеленими насадженнями.

Всі літні будинки були поставлені на баланс зазначеної установи та отримали інвентарні номери 10310008 - 10310027. Зазначені будівлі не являлися капітальними спорудами, тобто не були пов'язані із землею фундаментом, і використовувалися як елемент водно-спортивного комплексу для відпочинку співробітників та студентів інституту, які займалися водним спортом в акваторії бази.

Земельна ділянка по АДРЕСА_2 в м.Одесі використовується як океанологічна лабораторія гідротехнічного факультету ОНМУ, на якій студенти виконують геодезичні, гідрографічні та помірні лабораторні роботи, а також в якості водно-спортивної станції.

Прокурору стало відомо, що 24.07.2001 року управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради на підставі технічного паспорту від 25.06.2001 року, довідки Одеського державного морського університету № 47 від 19.06.2001 року, розпорядження управління земельних ресурсів Одеської міської ради № 658 від 24.07.2001 видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на один з дачних будинків, що перебували на балансі навчального закладу та були розташовані по АДРЕСА_1, в м. Одесі, інвентарний номер якого 10310024. Вказане свідоцтво про право власності № 014721 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі № 17с.. на сторінці № 8. за № у реєстрі 1018. реєстраційний номер: 6170455.

Прокурор вважає вищевказане свідоцтво про право власності на дачний будинок незаконним та стверджує, що реєстрація права власності, здійснена на його підставі, підлягає скасуванню.

Так, зі змісту довідки Одеського державного морського університету № 47 від 19.06.2001, як одного з документів, на підставі яких видано вищевказане свідоцтво про право власності на дачний будинок, слідує, що вона видана громадянину ОСОБА_3 як члену спортивно-оздоровчої бази по АДРЕСА_2 за підписами начальника бази ОСОБА_7 та головного бухгалтера ОСОБА_11., однак, згідно інформації ОНМУ зазначені в довідці № 47 від 19.06.2001 дані не відповідають дійсності.

Спортивно-оздоровча база ОНМУ по АДРЕСА_2 використовувалася для навчальних цілей та відпочинку виключно співробітників і студентів навчального закладу, а тому членство в ній сторонніх осіб було неможливим. ОСОБА_3 ніколи не працював в Одеському державному морському університеті. В ОНМУ ніколи не було посади начальника бази, у навчальному закладі працювало лише дві особи з прізвищем ОСОБА_7, а саме: ОСОБА_7, якого наказом № 26 від 6.03.1986 було прийнято на посаду матроса водної станції, та звільнено з посади начальника охорони табору з 03.01.2001 на підставі наказу № 232-вк від 21.12.2000; ОСОБА_9, який працював на посаді водія та був звільнений на підставі наказу № 124 від 3.08.1978.

Крім того, на посаді головного бухгалтера ОНМУ станом на 19.06.2001 працювала ОСОБА_10, яку було переведено на вказану посаду на підставі наказу № 96-вк від 28.08.1996. Громадянин ОСОБА_11, який нібито підписав довідку № 47 від 19.06.2001 в якості головного бухгалтера, ніколи не працював у навчальному закладі.

Прокурор також вказує, що ОСОБА_3 було оформлено право власності з видачею свідоцтва про право власності від 24.07.2001 на самовільно встановлену по АДРЕСА_1 некапітальну літню будівлю, яка перебувала на балансі Одеського державного морського університету, за відсутності документів, що підтверджують введення її в експлуатацію та документів, які б підтверджували відведення ОСОБА_3 земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до розпорядження Одеського міського голови від 14.01.1999 № 20-01р «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» (чинного на момент видачі свідоцтва про право власності) управлінню земельних ресурсів та кадастру Одеської міської ради доручено оформлення і видачу свідоцтв про право власності тільки на об'єкти дачних та садівничих кооперативів, а тому прокурор вважає, що видача управлінням земельних ресурсів оспорюваного свідоцтва відбулась із перевищенням повноважень, адже спірний об'єкт не мав та не має ніякого відношення до дачного або садівничого кооперативу, так як знаходився на території водної станції Одеського державного морського університету.

Прокурор вважає, що реєстрація свідоцтва про право власності на дачний будинок, розташований по АДРЕСА_2 в м. Одесі, №014721 від 24.07.2001 підлягає скасуванню шляхом внесення Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції до Державного реєстру прав відповідного запису.

В подальшому дачний будинок по АДРЕСА_2 в м. Одесі був відчужений громадянином ОСОБА_3 на користь гр. ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 29.12.2004. ОСОБА_4 подарував вказаний дачний будинок ОСОБА_5 шляхом укладення договору дарування від 14.07.2008.

З посиланням на положення ч. 1 ст. 203, ч.1, 3 ст. 215, ст. 216, ст.ст. 321, 328, 388 ЦК України прокурор просить визнати ці договори недійсними та витребувати майно у відповідачки ОСОБА_5

У судовому засіданні прокурор та представник позивача ОНМУ наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник у судове засідання з'явилися, позов не визнали. У наданому суду письмовому запереченні ОСОБА_5 вказує, що спірний будинок не був державною власністю, оскільки докази про це в матеріалах справи відсутні. Посилається на сплив строку позовної давності, на відсутність у позивача документів, що підтверджують право землекористування. ОСОБА_5 наполягає на тому, що прокурор не мав права звертатися з таким позовом до суду в інтересах ОНМУ, оскільки університет не є органом державної влади та інтереси держави в даному випадку не порушуються.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с. 124), будучи присутнім у судовому засіданні 27.01.2015 року позов не визнав. Вказував, що спірний будинок він побудував самостійно ще у 1976-1977 роках на території літнього табору Одеського інституту інженерів морського флоту, оформив правовстановлюючі документи та продав.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов не визнав та просив розглянути справи у його відсутність (а.с. 66-67).

Представник КП «БТІ» Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, у наданому суду письмовому запереченні позов не визнав, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 92-93).

Представник Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання також не з'явився, надіслав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності 9а.с. 84).

Вислухавши пояснення прокурора, представника позивача, відповідачки ОСОБА_5, її представника, представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог прокурора, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні Одеський інститут інженерів водного транспорту створено у 1930 році. В 1945 році його перейменовано в Одеський інститут інженерів морського флоту. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 1994 року №592 інститут перейменовано в Одеський державний морський університет. Указом президента України від 26 лютого 2002 року №177/2002 університету надано статус національного.

Одеський національний морський університет утримується за рахунок коштів державного бюджету і знаходиться у безпосередньому підпорядкуванні Міністерства освіти і науки України. Будівлі, споруди, інші основні засоби та матеріальні цінності, що перебувають на балансі Університету, є державною власністю і закріплені за ОНМУ на праві оперативного управління.

Згідно листа Міністерства освіти і науки України від 22.06.2010 року відповідно до встановлених законодавством України нормативів матеріально-технічного забезпечення діяльності навчальних закладів майно (будівлі, споруди, інші основні засоби та матеріальні цінності), що знаходяться на балансі університету є державною власністю, у сфері управління Міністерства освіти і науки і закріплене за Одеським національним морським університетом на праві оперативного управління, зокрема, лабораторія кафедри будівельних конструкцій по вул. Дача Ковалевського, 111а. Земельні ділянки передані університету у постійне користування відповідно до положень Земельного кодексу України (а.с. 13).

13.03.1965 Виконавчий комітет Одеської міської ради надав Одеському інституту інженерів морського флоту земельну ділянку в районі Чорноморки замість частині узбережжя від парку ім. Т. Шевченка до пляжу «Отрада» з метою перебазування водної станції інституту (а.с. 11-12).

30.06.1965 на підставі рішення виконкому № 477, замість наданої ділянки Одеському інституту інженерів морського флоту було відведено іншу, розташовану в районі колишньої Дачі Ковалевського, разом із самовільно зведеними на ній будівлями (літні будинки) та зеленими насадженнями (а.с. 10).

Всі літні будинки були поставлені на баланс зазначеної установи та отримали інвентарні номери 10310008 - 10310027. Зазначені будівлі не являлися капітальними спорудами, тобто не були пов'язані із землею фундаментом, і використовувалися як елемент водно-спортивного комплексу для відпочинку співробітників та студентів інституту, які займалися водним спортом в акваторії бази.

На теперішній час земельна ділянка по АДРЕСА_2 в м. Одесі використовується позивачем, як океанологічна лабораторія гідротехнічного факультету ОНМУ, на якій студенти виконують геодезичні, гідрографічні лабораторні роботи, а також в якості водно-спортивної станції.

Судом також встановлено, що 24.07.2001 року управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради на підставі технічного паспорту від 25.06.2001, довідки Одеського державного морського університету № 47 від 19.06.2001, розпорядження управління земельних ресурсів Одеської міської ради № 658 від 24.07.2001 ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на один з дачних будинків, що перебували на балансі навчального закладу та були розташовані по АДРЕСА_1, в м. Одесі, інвентарний номер якого 10310024 (а.с.14).

Вказане свідоцтво про право власності № 014721 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі № 17с. на сторінці № 8за № у реєстрі 1018, реєстраційний номер 6170455.

Матеріалами справи підтверджено, що зазначене свідоцтво про право власності було видано в тому числі на підставі довідки Одеського державного морського університету №47 від 19.06.2001, зі змісту якої вбачається вона видана громадянину ОСОБА_3 як члену з 1978 року спортивно-оздоровчої бази «Блакитна затока» по АДРЕСА_2 та посвідчує, що йому належить на праві власності дачний будинок площею 10 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 50 кв.м. Будинок є приватною власністю ОСОБА_3 та на балансі університету не перебуває.

Довідку видано за підписами начальника бази ОСОБА_7 та головного бухгалтера ОСОБА_11. (а.с. 16).

Судом встановлено, що відомості зазначені в довідці № 47 від 19.06.2001 не відповідають дійсності, а сама довідка має ознаки підробленого документу.

Так, спортивно-оздоровча база ОНМУ по АДРЕСА_2 використовувалася для навчальних цілей та відпочинку виключно співробітників і студентів навчального закладу, а тому членство в ній сторонніх осіб було та на теперішній час є неможливим.

Вказаний спортивно-оздоровчий табір створювався Одеським інститутом інженерів морського флоту на підставі Положення про студентський оздоровчо-спортивний табір вищого навчального закладу СРСР, затвердженого наказом міністра вищої та середньої освіти СРСР від 11.04.1969 року № 280 (а.с. 126-128).

Відповідно до цього положення студентський оздоровчо-спортивний табір організується ректоратом разом з громадськими організаціями ВНЗ на підставі ініціативи та самообслуговування студентів. На території табору облаштовуються господарські, культурно-побутові та навчально-тренувальні спортивні споруди із залученням студентів, викладачів та співробітників ВНЗ. Начальник табору та його заступники призначаються зі складу штатних працівників ВНЗ.

Аналіз змісту зазначеного типового положення про студентський оздоровчо-спортивний табір вищого навчального закладу СРСР свідчить про те, що дане утворення за своєю організаційно-правовою формою не мало та не могло мати у своєму складі будь-яких членів, до того ж ОСОБА_3 ніколи не працював ні в Одеському інституті інженерів морського флоту, ні в подальшому в Одеському державному морському університеті.

Згідно штатного розкладу ОНМУ станом на березень 2011 року у складі університету не існувало такої посади як начальник бази, а було передбачені лише 2 посади - начальник варти табору та вахтер табору (а.с. 138-140).

У навчальному закладі працювало лише дві особи з прізвищем ОСОБА_7, а саме: ОСОБА_7, якого наказом № 26 від 6.03.1986 було прийнято на посаду матроса водної станції, та звільнено з посади начальника охорони табору з 3.01.2001 на підставі наказу № 232-вк від 21.12.2000; ОСОБА_9, який працював на посаді водія та був звільнений на підставі наказу № 124 від 3.08.1978.

На посаді головного бухгалтера ОНМУ станом на 19.06.2001 працювала ОСОБА_10, яку було переведено на вказану посаду на підставі наказу № 96-вк від 28.08.1996.

Громадянин ОСОБА_11, який нібито підписав довідку № 47 від 19.06.2001 в якості головного бухгалтера, ніколи не працював у навчальному закладі. Інші особи з прізвищем ОСОБА_11, які працювали в ОНМУ - ОСОБА_12, який працював на посаді інженера 2-ї категорії та був звільнений з займаної посади згідно наказу № 226-ок від 14.12.2000; ОСОБА_13, яка працювала друкарем видавництва та була звільнена на підставі наказу № 65-ок від 5.07.1993 (а.с. 22, 24-27, 30-32).

Отже, судом достовірно встановлено, що оспорюване свідоцтво було видано ОСОБА_3 на підставі підробленої довідки, підписаної невстановленими особами, які ніколи не працювали на зазначених у довідці посадах. При цьому зміст довідки про відсутність на балансі університету спірної будівлі та належність її ОСОБА_3 на праві власності не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Згідно балансової довідки спірний будинок перебуває на балансі ОНМУ та має інвентарний № 10310024 (а.с. 97).

Крім того, зі змісту зведеного кошторисно-фінансового розрахунку на будівництво будинків для студентів Одеського інституту інженерів морського флоту від 10.02.1968 року (а.с. 95) та акту попереднього технічного прийняття будівель від 18.05.1968 року (а.с. 96) вбачається, що у 1968 році було здійснено прийняття в експлуатацію 5 (п'яти) житлових будинків для студентів Одеського інституту інженерів морського флоту загальною вартістю 1992 руб.

З урахуванням принципу дії законів у часі суд зазначає, що згідно п.1.7 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затвердженої наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9.06.1998 № 121, чинної на момент оформлення свідоцтва про право власності та реєстрації права власності за ОСОБА_3 на дачний будинок по АДРЕСА_1, реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів.

Відповідно до п.1.8. Інструкції, державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти нерухомості, будівництво яких закінчено і які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку.

Згідно п.1.9. Інструкції, не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею.

Відповідно до п.4.1. Інструкції, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

В порушення вищевказаних норм ОСОБА_3 оформлено право власності з видачею свідоцтва про право власності від 24.07.2001 на некапітальну літню будівлю, що перебувала на балансі Одеського державного морського університету, за відсутності документів, що підтверджують введення її в експлуатацію та документів, які б підтверджували відведення ОСОБА_3 земельної ділянки за вказаною адресою.

Визнаючи недійсним свідоцтво про право власності, суд враховує і те, що відповідно до розпорядження Одеського міського голови від 14.01.1999 № 20-01р «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» (чинного на момент видачі свідоцтва про право власності) управлінню земельних ресурсів та кадастру Одеської міської ради було доручено здійснювати оформлення і видачу свідоцтв про право власності виключно на об'єкти дачних та садівничих кооперативів (а.с.33).

Судом встановлено, що спортивно-оздоровчий табір ОНМУ не є ні дачним, ні садовим кооперативом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Свідоцтво про право власності на дачний будинок по АДРЕСА_2 в м. Одесі було видано Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 24.07.2001 на об'єкт, який не мав ніякого відношення до жодного дачного або садівничого кооперативу, так як знаходився на території Одеського державного морського університету. Таким чином, оформлення і видача свідоцтва про право власності на зазначений об'єкт взагалі не входила до компетенції управління земельних ресурсів Одеської міської ради.

Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В даному випадку судом встановлена незаконність набуття ОСОБА_3 права власності на спірну будівлю, оскільки свідоцтво про право власності було оформлено на підставі підробленої довідки, із перевищенням повноважень та поза межами компетенції управління земельних ресурсів Одеської міської ради, а тому позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним цього свідоцтва є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (знайомі ОСОБА_3), які пояснили, що відповідачем ОСОБА_3 власними силами протягом 1976-1977 років було побудовано спірний літній будинок на території спортивно-оздоровчого табору інституту.

Дані пояснення не спростовують висновків суду щодо підробки довідки та незаконності дій Управління земельних ресурсів Одеської міської ради при оформленні та видачі ОСОБА_3 оспорюваного свідоцтва про право власності.

Судом також встановлено, що в подальшому дачний будинок по АДРЕСА_1, в м. Одесі був відчужений громадянином ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року (а.с. 20).

ОСОБА_4 подарував вказаний дачний будинок ОСОБА_5 шляхом укладення договору дарування від 14.07.2008 року (а.с. 21).

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право на захист права власності із застосуванням ст.393 та ст.388 ЦК України має лише власник цього майна, який відповідно до норм процесуального закону підтвердить своє право.

У судовому засіданні встановлено наявність усіх елементів даного юридичного складу, що дозволяє суду витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 дачний будинок, розташований в АДРЕСА_2 адже прокурор підтвердив право власності держави на спірний будинок, ОСОБА_3 не мав права здійснювати його відчуження, майно державної власності вибуло з володіння університету, за яким воно було закріплено на праві оперативного управління, поза його волею.

Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина

перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації відповідно до ст.ст. 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

З огляду на роз'яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що прокурором вірно обрано спосіб захисту порушеного права в частині витребування у відповідачки ОСОБА_5 державного майна згідно ст. 388 ЦК України, а не в порядку реституції за ст. 216 ЦК України, а тому позовні вимоги прокурора в цій частині також задовольняються судом.

При цьому у відповідності до зазначених роз'яснень Пленуму Верховного суду України суд встановлює в порядку ст. 217 ЦПК України наступний порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 на дачний будинок, розташований в м. Одесі по АДРЕСА_2

Разом із тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог прокурора щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу дачного будинку по АДРЕСА_2 в м. Одесі, укладеного 29.12.2004 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнання недійсним договору дарування дачного будинку по АДРЕСА_3. в м. Одесі, укладеного 14.07.2008 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнання незаконним та скасування рішення реєстратора КП «ОМБТІ та РОН» від 21.06.2011 року про державну реєстрацію права власності на дачний будинок, розташований по АДРЕСА_1, в м. Одесі за ОСОБА_5, оскільки з урахуванням висновків Пленуму Верховного суду України та з огляду на визнання судом недійсним виданого ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на спірний будинок не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після оформлення недійсного свідоцтва про право власності.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_5 на те, що спірний будинок не був державною власністю, на сплив строку позовної давності, а також на те, що прокурор не мав права звертатися з таким позовом до суду в інтересах ОНМУ, оскільки університет не є органом державної влади та інтереси держави в даному випадку не порушуються тощо, виходячи з наступного.

Матеріалами справи спростовуються ці доводи ОСОБА_5 Так, судом встановлено, що дії відповідачів та спірні правовідносини безпосередньо порушують інтереси держави в особі Одеського національного морського університету, що згідно ст. 121 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов'язок представництва інтересів держави в суді.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійснені загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності, та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави», є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Про вказане порушення інтересів держави органам прокуратури стало відомо лише після звернення ректора Одеського національного морського університету (вх. № 22564 Прокуратури Одеської області від 17.11.2011 року) (а.с.9).

Таким чином, прокурор звернувся до суду в межах своєї компетенції 24.07.2014 року та строк звернення до суду з позовною заявою, встановлений ст. 257 ЦК України, прокуратурою району не пропущено.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки прокурором в позові не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 217 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеського національного морського університету до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на дачний будинок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсними правочинів, витребування майна від добросовісного набувача - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на дачний будинок, розташований в АДРЕСА_2 № 014721, видане 24 липня 2001 року Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради ОСОБА_3.

Витребувати дачний будинок, розташований в АДРЕСА_2 у ОСОБА_5 та повернути його державі в особі Одеського національного морського університету.

Встановити порядок виконання рішення суду відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 на дачний будинок, розташований в м. Одесі по АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.