У Х В А Л А

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області про визначення часток в праві спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та законом за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за час шлюбу, 11 березня 2010 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 придбали житловий будинок АДРЕСА_1 та розташовану під ним земельну ділянку площею 0,0514 га. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємцем за заповітом після її смерті є вона, позивачка. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7 Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року встановлено факт її проживання разом із ОСОБА_7 однією сім'єю не менш як п'ять років до дня його смерті. Ураховуючи викладене та те, що нотаріус відмовив у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки зазначене спадкове майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка просила визначити частки в праві спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 та за законом після смерті ОСОБА_7

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено, що частки ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становили по Ѕ частині кожного з них. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року рішення районного суду скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом та законом. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у визначенні часток спадкодавців на земельну ділянку та визнання за нею права власності на земельну ділянку за законом та за заповітом, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що після придбання житлового будинку та земельної ділянки спадкодавець ОСОБА_6 належним чином не зареєструвала своє право власності на цю земельну ділянку, яка згідно з державним актом належить на праві власності продавцям житлового будинку, тобто не набула на неї права власності.

Скасовуючи рішення районного суду в цій частині та відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування з інших мотивів, апеляційний суд виходив із того, що спадкодавець ОСОБА_6 за оформленням права власності на спірну земельну ділянку після придбання житлового будинку не зверталася та не вносила зміни до державного акта про право власності на земельну ділянку, а тому ця земельна ділянка не може бути успадкована після її смерті.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 10 жовтня 1975 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, 11 березня 2010 року, вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 та розташовану під ним земельну ділянку площею 0,0514 га, який є спільним майном подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємцем за заповітом після її смерті є ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року встановлено факт проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що вона є єдиним спадкоємцем померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно за заповітом і за законом.

Апеляційний суд дійшов до передчасного висновку про те, що до ОСОБА_6 за життя не перейшло право власності на спірну земельну ділянку, оскільки вона не зареєструвала це право в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 129 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. «а» ч. 2 ст. 26 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Вчинення в такому разі на державному акті відмітки про відчуження земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу (ч. 6 ст. 126 ЗК України) не змінює суті такого державного акта.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року № 6-67цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного апеляційний суд не врахував та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив посилань позивача про те, що на державному акті про право власності на земельну ділянку міститься відмітка приватного нотаріуса про перехід права власності на цю земельну ділянку до ОСОБА_6 та відмітка управління Держкомзему м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про реєстрацію державного акта, що відповідає Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року № 439.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_6 не зареєструвала право власності на земельну ділянку і остання не може бути успадкована є передчасним.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та законом скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська