Справа № 589/6213/14-ц р.
Провадження № 2/589/108/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі : головуючого судді Шпак З.П., при секретарі Нагорній Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Міський ринок міста Шостка», 3-я особа ОСОБА_2Є про поновлення на роботі скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, поновлення стоку звернення до суду,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 р. позивач звернувся до суду з названим позовом. В подальшому позовні вимоги уточнив та просить суд :

1. Поновити строк на звернення до суду, пропущений з поважних причин;

2.Визнати накази № 51 від 2811.2013 р. та № 42 від 08.10.2014 р. по Комунальному підприємству «Міський ринок міста Шостка» незаконними та скасувати їх;

3.Поновити позивача на посаді сторожа підприємства;

4.Стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2014 р. до часу винесення рішення, стягнути моральну шкоду в сумі 500.0 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500.0 грн.

5.Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивував тим, що починаючи з 2007 р., він працював у відповідача на посаді сторожа.

Наказом № 42 від 08.10.2014 р. його звільнено із зазначеної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання «зобов»язань». Того ж дня ,він дізнався про те, що і раніше, а саме 28.11.2013 р., наказом за № 51, він також притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.

Посилаючись на відсутність зі свого боку порушень трудових обов»язків, а відповідно і підстав для накладення дисциплінарних стягнень, позивач просить суд визнати зазначені накази незаконними, скасувати їх та поновити його на роботі, сплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, просить поновити строк звернення до суду, оскільки після звільнення, з яким він був не згоден, на його прохання надати копію наказу, відповідач не бажав цього робити, що потягло письмове звернення адвоката з цього приводу. Саме зволікання відповідача з наданням наказу, і стало причиною пропуску звернення до суду.

Враховуючи, що відповідач наказ йому так і не надав, а також те приниження його людської гідності, яке було допущено до нього з боку відповідача, він поніс моральні страждання, які оцінює в сумі 500 грн. Оскільки не маючи достатніх коштів до існування, додатково поніс витрати, пов»язані з наданням правової допомоги , просить суд стягнути і ці витрати, розмір яких склав 1500 грн.

В судовому засіданні підтримав свої вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає. Позивач дійсно працював на підприємстві близько семи років і до 2013 року зауважень на свою роботу не мав. Але крадіжка, яка відбулась у жовтні 2014 р., свідчить про недобросовісне виконання своїх обов»язків ОСОБА_1, як сторожа. Це і потягло його звільнення. Про проступок ОСОБА_1 у листопаді 2013 р., він нічого пояснити не може, «бо все сказано у наказі». Питання звільнення ОСОБА_1 з роботи на профспілковому комітеті, який він очолює, не розглядалось, бо ніхто туди з поданням не звертався. В той же час , вважає, що звільнення відбулось правильно.

Заслухавши сторони, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені слідуючи обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до витягу з трудової книжки ОСОБА_1 дійсно знаходився у трудових відносинах з відповідачем, де працював сторожем з 12.07.2007 р., а наказом № 42 від 08.10.14 р. він був звільнений з займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП за «систематичне невиконання зобов»язань», а.с.8.

Як зазначено у п.3 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У відповідності до ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1. догана; 2.звільнення. При цьому, власник або уповноважений орган, який має право накладати ці стягнення, зобов»язаний зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни має бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, яке оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 Кодексу).

В судовому засіданні встановлено, що наказом № 51 від 28.11.13 р. ОСОБА_1 було винесено догану за «порушення правил внутрішнього розпорядку».У зазначеному наказі відсутні будь-які посилання на конкретне порушення трудових обов»язків з боку ОСОБА_1, а тому не можна вважати його як таким, що відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки таке формулювання порушує права робітника.

Крім того, в судовому засіданні також знайшла своє підтвердження та обставина, що ОСОБА_1, як сторож, не був ознайомлений зі своїми трудовими обов»язками, а виконував їх так, як розумів. Про це свідчить надана відповідачем копія посадової інструкції сторожа, де відсутня підпис ОСОБА_1 про її ознайомлення. Принаймі, зазначену інструкцію затверджував директор підприємства ОСОБА_4, та ознайомлювався з інструкцією також «ОСОБА_4Г.» про що зазначено в цьому документі, а.с.14-23. Тому суд не вбачає законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за цим наказом.

Як убачається з копії наказу від 08.10.2014 р. за № 42 позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання «зобов»язань». Разом з тим, у наказі відсутні будь-які посилання на те, в чому конкретно виявилося порушення « зобов»язань» та яких саме, що стало приводом до звільнення, а також немає посилання на інші порушення, які б обґрунтовували застосування системи порушень Більш того, в наказі відповідач застосовує до ОСОБА_1 одночасно два дисциплінарних стягнення, що суперечить вимогам ст. 147 КЗпП.

Крім того, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою з профспілковим органом ( ст. 247 КЗпП). Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, який є головою профспілкового комітету підприємства, питання звільнення ОСОБА_1 не розглядалось, в свою чергу, ОСОБА_1 підтвердив, що він є членом профспілки.

За таких обставин, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з грубим порушенням трудового законодавства, що є підставою для відновлення прав позивача.

Суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк, передбачений ст. 233 КЗпК, звернення до суду з поважних причин, про що свідчить адвокатський запит від 30.10.2014 р. з вимогою до відповідача надати копії документів, які були зазначені у запиті, та повне ігнорування цих вимог роботодавцем а.с.9-10. Тому вимога ОСОБА_1 про поновлення стоку звернення до суду з приводу його звільнення, є обґрунтованою.

Згідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівника, одночасно вирішується вимога про виплату робітнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір виплат за цей час визначається ,виходячи із заробітку за два останні календарні місяці, що передували місяцю, в якому сталося незаконне звільнення, згідно до Постанови КМ України від 08.02.1995 р. за № 100 «Про порядок нарахування середнього заробітку». Відповідно наданої довідки від 28.01.2015 р. за № 4 середня заробітна плата за 1 робочу зміну складає 190.53 грн., ця сума сторонами не оспорюється. Таких змін на час розгляду справи в суді мало бути 29, таким чином сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 складає 5525.37 грн.

Суд також погоджується з позивачем, що незаконним звільненням йому було причинено моральні страждання та приниження його людської гідності, бо заробітна плата була єдиним засобом існування, а тому задовольняє заявлені вимоги стосовно стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн.

Крім того, з відповідача мають бути стягнуті витрати на правову допомогу відповідно до ст. 84 ЦПК України, яку поніс позивач в сумі 1500 грн., що

підтверджується наданими доказами, та судові витрати, передбачені ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про порушення роботодавцем норм трудового законодавства стосовно трудових прав ОСОБА_1, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 84, 88, 212-215, 367 ЦПК України, ст. ст.147, 149, 233, 235, 237-1 КЗпП,-

ВИРІШИВ:

Поновити строк звернення до суду ОСОБА_1.

Визнати наказ № 51 від 28.11.2013 р. по Комунальному підприємству «Міський ринок міста Шостка» про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення незаконним та скасувати його.

Визнати незаконним наказ № 42 від 08.10.2014 р. по Комунальному підприємству «Міський ринок міста Шостка» про звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновити його на посаді сторожа КП «Міський ринок міста Шостка».

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Комунального підприємства «Міський ринок міста Шостка» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2014 р. по 02.02.2015 р. в сумі 5525.37 грн., моральну шкоду 500 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з КП «Міський ринок міста Шостка» судові витрати в сумі 487.20 грн.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду сумської області через міськрайсуд протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_5.П.Шпак