АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулося до суду з позовом (в подальшому уточненим) до

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі позивача. В неприватизованій трикімнатній квартирі № 164 у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_2, яка є власником особового рахунку, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, та неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 Відповідачі, отримуючи житлово-комунальні послуги, не сплачують їх вартість, в результаті чого станом на 1 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі

81 381,20 грн., яку позивач просить разом із судовими витратами солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 81 381,20 грн. та судовий збір у розмірі 813,81 грн., а всього - 82 195,01 грн. У задоволенні частини позовних вимог про стягнення з відповідачів судового збору у розмірі 239,41 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом

_________________________________________________________

Справа № 753/533/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/870/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що судом не взято до уваги тієї обставини, що між сторонами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг. Також вказує, що лічильники на холодну та гарячу воду визнано непридатними до застосування.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представники - ОСОБА_10 та ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» - Хоменко А.М. у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 переданий на баланс експлуатуючій організації КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (том 1 а.с. 132-133).

На виконання своїх статутних завдань позивачем укладено відповідні договори про надання житлово-комунальних послуг (том 1 а.с. 134-144).

З ордеру на жиле приміщення № 001867 від 11 січня 2000 року вбачається, що відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 9).

Відповідно до договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2

22 березня 2001 року, наймодавець зобов`язаний забезпечувати надання комунальних послуг, а наймач - сплачувати у встановлені терміни квартирну плату за комунальні послуги, використану воду, газ, електричну енергію (том 1 а.с. 10).

Згідно з відомостями довідки форми № 3, виданої відділенням № 2 КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7, особовий рахунок значиться за ОСОБА_2 (том 1 а.с. 14, том 2 а.с. 4).

Як встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі сплачували вартість наданих житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості.

Положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України закріплена обов'язковість виконання зобов'язань належним чином та у встановлений строк.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з положень ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 66-68 ЖК Української РСР, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (зі змінами та доповненнями), споживач (власник, наймач, орендар) зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначений обов'язок відповідача ОСОБА_2 також закріплений у договорі найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від

22 березня 2001 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність у відповідачів заборгованості перед позивачем за спожиті житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, з яким колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

28 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги (том 1 а.с. 124). У договорі визначено, що станом на 1 лютого 2008 року по квартирі АДРЕСА_1 утворився борг -

7 330,20 грн., та передбачено графік його погашення.

У зв'язку з непогашенням боргу за умовами зазначеного договору, Дарницьким районним судом м. Києва 9 листопада 2011 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги на суму 22 175,57 грн. та судових витрат у розмірі 140,88 грн. (том 2 а.с. 20), який ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року скасовано (том 1 а.с. 85).

Згідно з довідкою відділення № 2 КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та детальним розрахунком заборгованості від 11 жовтня 2013 року (том 1 а.с. 11-13), відповідачі сплачують поточні рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг не в повному обсязі, внаслідок чого за період з 1 жовтня 2011 року по 1 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 14 009,27 грн.

За результатами звірки показників лічильників, проведеної 18 березня 2014 року, та довідкою про витрати холодної і гарячої води встановлено обсяги спожитої води (том 1 а.с. 94-95).

Враховуючи викладене, позивачем КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» було збільшено позовні вимоги.

Відповідно до довідки та розрахунку від 23 квітня 2014 року станом на 1 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 59 848,43 грн., яка складається із нарахованої вартості послуг за період з 1 жовтня 2011 року до 1 квітня 2014 року у розмірі 17 868,86 грн., в тому числі вартості спожитої за нормативами гарячої та холодної води, а також вартості спожитої згідно з показниками лічильників гарячої та холодної води у розмірі 41 979,57 грн. за той самий період (том 1 а.с. 96-99).

У зв'язку з тим, що судовий наказ від 9 листопада 2011 року про стягнення заборгованості було скасовано, і заборгованість у розмірі 22 175,57 грн., яка існувала станом на день його видачі, не погашена (том 2 а.с. 21), її було включено позивачем до загального обсягу позовних вимог, та відповідно до остаточної довідки та детального розрахунку від 16 травня 2014 року загальна заборгованість складає 81 381,20 грн. (том 1 а.с. 116-123).

Таким чином, із заяв про уточнення позовних вимог та доданих довідок і розрахунків заборгованості вбачається, що позивачем за той самий період двічі було нараховано вартість спожитої гарячої та холодної води, а саме: за нормативами споживання, яка входить до загальної суми заборгованості у розмірі 17 868,86 грн., та за показниками лічильників - 41 979,57 грн.

Крім того, наданою відповідачем ОСОБА_2 довідкою ДП «Укрметртестстандарт» від 11 вересня 2014 року (том 1 а.с. 185-186) підтверджується той факт, що лічильники на холодну та гарячу воду у квартирі АДРЕСА_1 є непридатними до застосування.

Зазначені обставини вказують на безпідставність нарахування позивачем боргу за спожиту гарячу та холодну воду за лічильниками за період з 1 жовтня 2011 року до 1 квітня 2014 року, а тому сума у розмірі 41 979,57 грн. не підлягає включенню до загальної суми заборгованості.

На підставі викладеного, загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги становить 40 044,43 грн.

Посилання апелянта на відсутність факту укладення договору між нею та позивачем про надання житлово-комунальних послуг, як на підставу несплати за фактично надані послуги, є безпідставними та не беруться до уваги апеляційним судом з огляду на наступне.

Законом передбачений обов'язок виконавця укласти зі споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Однак, відсутність факту укладення такого договору та наявність факту надання житлово-комунальних послуг споживачам не звільняє останніх від оплати таких послуг, оскільки зобов'язання між виконавцем житлово-комунальних послуг - КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», та споживачами цих послуг - відповідачами по справі, фактично існує, і такі послуги надані.

Таким чином, враховуючи передбачений законом та договором найму житла обов'язок наймача своєчасно сплачувати вартість спожитих житлово-комунальних послуг, судом першої інстанції обґрунтовано не взято даних тверджень відповідача до уваги.

Доводи апеляційної скарги з приводу пропуску позивачем строку позовної давності не є обґрунтованими, оскільки такі обставини, як укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, часткове погашення боргу відповідачем, а також скасування судового наказу про стягнення заборгованості, свідчать про переривання зазначеного строку, а тому колегія суддів не бере цих посилань відповідача та її представників до уваги.

Інші доводи апелянта з приводу невідповідності рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду змінити в частині суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка підлягає стягненню з відповідачів, зменшивши її до 40 044,43 грн., а також на підставі ст. 88 ЦПК України змінити розмір судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року змінити, зменшити суму стягнення з 81 381,20 грн. до 40 044,43 грн. в рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а суму судового збору - з 813,81 грн. до 400,44 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко