У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 червня 2014 року та касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернувся до суду з указаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після зміни прізвища - ОСОБА_4) солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 960 121 грн 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 428/П/55/2007-840, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 40 000 доларів США із сплатою 12,99 % річних до 25 вересня 2037 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 27 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалась відповідати перед банком, як солідарний боржник із ОСОБА_3

Станом на 23 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складає 120 120,29 доларів США (що станом на 23 січня 2014 року становить 960 121 грн 50 коп. за курсом Національного банку України), з яких тіло кредиту - 39 566,41 доларів США, заборгованість за процентами - 30 518,86 доларів США, пеня за прострочення строків виконання зобов'язання - 8 640,91 доларів США, штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 41 097,37 доларів США, комісія - 296,75 доларів США.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 квітня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2007 року у розмірі 960 121 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції повернуто.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості із ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові до ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра» не містять доводів щодо незаконності рішення апеляційного суду у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, тому рішення апеляційного суду у цій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

У запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_4 просить її відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ПАТ «Кб «Надра», перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ПАТ «КБ «Надра» - відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 27 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 428/П/55/2007-840, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 40 000 доларів США із сплатою 12,99 % річних до 25 вересня 2037 року (далі - Кредитний договір).

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 27 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 (після зміни прізвища - ОСОБА_4) укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалась відповідати перед банком, як солідарний боржник із ОСОБА_3

22 листопада 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою кредитний договір викладено у новій редакції, а також установлено графік погашення кредиту (далі - Додаткова угода).

Станом на 23 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитом становить 120 120,29 доларів США (що становить 960 121 грн 50 коп. за курсом Національного банку України станом на 23 січня 2014 року), з яких тіло кредиту - 39 566,41 доларів США, заборгованість за процентами - 30 518,86 доларів США, пеня за прострочення строків виконання зобов'язання - 8 640,91 доларів США, штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 41 097,37 доларів США, комісія - 296,75 доларів США.

Задовольняючи позов ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції виходив із того, що позичальником порушено умови кредитного договору; суду не надано доказів збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок укладення додаткової угоди від 22 листопада 2010 року до кредитного договору, тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів, як із солідарних боржників.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що поручителя ОСОБА_4 не було повідомлено про укладення Додаткової угоди від 22 листопада 2010 року до кредитного договору, з її укладенням збільшився обсяг відповідальності поручителя, тому порука із ОСОБА_4 є припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, а заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з боржника ОСОБА_3

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-160цс13), підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду про збільшення обсягу відповідальності поручителя згідно умов Додаткової угоди.

Як установлено апеляційним судом, за змістом п. 5.1 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу з погашення кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій, позичальник сплачував пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із п. 4.1 Додаткової угоди, у разі невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього Договору, починальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення.

Апеляційним судом встановлено, що за змістом п. 4.3 Додаткової угоди, у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язання щодо сплати щомісячного платежу до 10 числа поточного місяця на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 % від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок.

Таким чином, у Додатковій угоді поряд із сплатою боржником пені (за невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту і процентів) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, встановлено новий вид відповідальності боржника - штраф у розмірі 10 % від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок.

Доводи касаційної скарги банку про те, що стягнення штрафу і пені з відповідачів не суперечить чинному законодавству не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, оскільки суд встановив, що Додатковою угодою покладено новий додатковий обов'язок на боржника, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, суд не робив висновки про подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання.

Апеляційним судом було встановлено, що відповідно до п. 2.11. Додаткової угоди, у випадку повного дострокового погашення кредиту позичальник зобов'язаний сплатити комісію в розмірі 2% від суми загальної заборгованості за договором, розрахованої на дату дострокового погашення, тоді як пунктом 4.3.12 Кредитного договору від 27 вересня 2007 року було передбачено комісію у розмірі 2 % від початкової суми кредиту тільки у випадку дострокового погашення кредиту протягом перших двох років дії кредитного договору.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки умовами Додаткової угоди визначено комісію за дострокове погашення кредиту протягом усього строку дії договору, тоді як за умовами Кредитного договору таку комісію могло бути нараховано до 27 вересня 2009 року і така є борговою сумою.

Доводи касаційної скарги про те, що п. 4.2 Додаткової угоди зменшено обсяг відповідальності поручителя, оскільки у разі допущення позичальником порушень договору, не пов'язаних із фінансовою дисципліною, штраф визначено у розмірі 5 % від суми залишку за кредитом, а не у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок, що було передбачено п. 5.2 Кредитного договору не впливають на висновки апеляційного суду, оскільки інші висновки апеляційного суду щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя є обґрунтованими, ґрунтуються на нормах матеріального права та встановлених обставинах справи.

Згідно із п. 2.1 Договору поруки кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що випливає із Кредитного договору за умови обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому або в тій чи іншій його частині.

Апеляційним судом установлено, що банк не повідомляв поручителя про виникнення заборгованості та про необхідність її погашення, що також є підставою для відмови в позові до поручителя.

Висновки апеляційного суду відповідають ч. 1 ст. 559 ЦК України, умовам договору поруки, а також установленим обставинам справи.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги ПАТ «КБ «Надра» не дають підстав для скасування рішення апеляційного суду в частині відмови в позові до ОСОБА_4

Таким чином, касаційна скарга ПАТ «КБ «Надра» підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що вона не усунула недоліки апеляційної скарги у визначений судом строк.

Із таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 травня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 162-163).

У матеріалах справи відсутні відомості про вручення ОСОБА_3 копії зазначеної ухвали апеляційного суду.

Посилання апеляційного суду на те, що адресовані ОСОБА_3 конверти з копією ухвали від 21 травня 2014 року повернуто до суду із відмітками поштового відділення «за закінченням строку зберігання», не свідчать про їх вручення адресату.

З огляду на викладене, всупереч статті 6 Конвенції апеляційним судом не було забезпечено справедливої судової процедури.

Таким чином висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_3 не ґрунтується на нормах процесуального права та є передчасним, тому ухвала про повернення апеляційної скарги підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року про відмову в позові до ОСОБА_4 залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 червня 2014 року скасувати та передати питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 квітня 2014 року на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник