Провадження № 22-ц/780/1002/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 43 14.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Данілова О.М.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області, про виселення,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в його інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області про виселення, посилаючись на те, що між Банком і відповідачем ОСОБА_3 30.10.2006 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав відповідач кредит у розмірі 35000 доларів США строком до 30.10.2021 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами 30.10.2006 року було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку квартиру загальною площею 27.80 кв.м., житловою площею 16 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1.

Далі позивач, посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, банк вимушений був звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки й заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2013 року суд звернув стягнення на спірну квартиру шляхом її продажу.

Після ухвалення вказаного рішення, Банк направив на адресу відповідача письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, але відповідач не виконав вимогу, тому Банк просив суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач Банк, не погоджуючись з рішенням подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, дослідивши надані докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має врахувати таке. Згідно ч. 4 ст. 9, ст.109 ЖК України, статей 39,40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погодженій сторонами строк.

Судом встановлено, що між сторонами у справі 30.10.2006 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 35000 доларів США строком до 30.10.2021 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами 30.10.2006 року було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку квартиру загальною площею 27.80 кв.м., житловою площею 16.00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 05.03.2015 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором від 30.10.2006 року звернуто стягнення на спірну квартиру, яка належить позивачу, шляхом продажу позивачем предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. В решті вимог позивача відмовлено, з посиланням на їх передчасність.

На даний час вказане рішення не виконано.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову про виселення, у даному провадженні виходив з того, що вимоги банку є неконкретизованими, не зазначено, які саме особи підлягають виселенню.

Проте, колегія судів не погоджується з таким висновком, оскільки він не відповідає матеріалам справи і вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наведених вище підстав.

Крім того, на думку колегії суддів, до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року, відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Даний закон діє до набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач отримав кредит в іноземній валюті, предмет іпотеки є постійним місцем проживання іпотекодавця - відповідача ОСОБА_3 та його неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 2009 року народження, які зареєстровані і проживають в квартирі, яка є предметом іпотеки. Також судом встановлено, що житлова площа не перевищує межу зазначену в законі.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 має інше житло ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Вимогу банку про виселення відповідач отримав 05.08.2014 року (а.с.11-14).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач разом з неповнолітньою дочкою підлягають виселенню з спірної квартири, із застосуванням мораторію, передбаченого вищенаведеним Законом.

При цьому, застосування цього Закону має відбуватись на стадії виконання судового рішення у даній справі, тому враховуючи норми цього Закону, а також керуючись ст. 217 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відстрочити виконання рішення у даній справі в частині виселення до закінчення мораторію передбаченого Законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову із відстрочкою його виконання відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 разом з його неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судові витрати по справі в сумі 365 грн. 40 коп.

Відстрочити виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :