Справа № 298/269/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.І.,

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2 на рішення Великоберезнянського районного суду від 08 вересня 2015 року за позовом Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області до ОСОБА_1 про скасування рішення сільської ради, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 08 вересня 2015 року, позов Вишківської сільської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення Вишківської сільської ради, задоволено. Рішення Вишківської сільської ради 11 сесії 22 скликання від 24.08.1997 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" скасовано.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що дід відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 реалізував своє право на безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність згідно рішення 13 сесії 23 скликання Вишківської сільської ради Великоберезнянського району від 31.01.2001р. "Про передачу у приватну власність земельних ділянок", на підставі якого отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 27.12.2001р., тобто, набув право власності на цю ж земельну ділянку. Таким чином, повторна приватизація земельної ділянки за одним і тим же видом цільового призначення буде здійснена в супереч чинному законодавству, що призведе до порушення прав територіальної громади на землю.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в цілому. При цьому посилається на те, що рішення суду є неправосудним, оскільки суд дійшов до таких висновків помилково та в супереч матеріалів справи. Такі дії суду призвели до неправильного застосування вимог норм матеріального права та порушення норм процесуального законодавства.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2, підтримав апеляційну скаргу, та просив задовольнити таку. Представник позивача в особі сільського голови Штемер Г.М. просила відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі, та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 і ч. 1 ст. 304 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими законом.

На підставі положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції необґрунтовано захищено права позивача від самого себе; про оскаржуване рішення позивачу повинно було бути відомо, оскільки, сам же і прийняв таке.

Проте, такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні мотиви.

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст, і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Та орган місцевого самоврядування є відповідальним за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні - далі Закон").

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни, чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи в громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, які вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до рішення 11 сесії 22 скликання Вишківської сільської Ради народних депутатів від 24 серпня 1997 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність", ОСОБА_3 жителю АДРЕСА_1 передано у приватну власність земельну ділянку згідно облікової документації, а саме, земельну ділянку площею 0,62 га. з якої - для ведення особистого підсобного господарства 0,61 га., що складається з 0,31 га. в урочищі "Шандрівка"; 0,03 га. в урочищі "За ребром"; 0,07 га в урочищі "Коло Гуйванки"; 0,06 га. в урочищі "Коло Фудички" і 0,14 га. в урочищі "Під кічерков", - для обслуговування житлового будинку 0,01 га., а.с. 3.

Виходячи із припису даного рішення, для ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.) на час прийняття такого органом місцевого самоврядування, виникли правовідносини, які пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів на отримання у приватну власність земельної ділянки, розміром 0,62 га.. Таким чином, наведене вище рішення сільської ради від 24 серпня 1997 року "Про передачу земельної ділянки у приватну власність" - ОСОБА_3 є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування, який являється актом одноразового застосування, та вичерпує свою дію фактом його виконання, тому, такий не може бути скасований чи змінений органом місцевого самоврядування після його виконання.

А звідси, Вишківська сільська рада Великоберезнянського району, обґрунтовано звернулась до суду з вимогою про скасування зазначеного рішення органу місцевого самоврядування з мотивів невідповідності такого законам України, так-як правонаступник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 заперечує проти зміни чи припинення спірного рішення органу місцевого самоврядування.

Такий же висновок зробив і Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зі змінами, і доповненнями.

У той же час, рішенням 13 сесії 23 скликання Вишківської сільської Ради народних депутатів від 31 січня 2001 року "Про передачу в приватну власність земельних ділянок", ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку загальним розміром 0,68 га. з якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, розміром 0,06 га., - для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0,62 га., які знаходяться в урочищах "Біля Хати", "Шандрівка", "Стара хата" і "Кічерка", а.с. 4.

На виконання рішення органу місцевого самоврядування від 31.01.2001 року, ОСОБА_3 виготовив Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2001 року.

А, 05 червня 2003 року, ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за яким продав житловий будинок із надвірними будовами і спорудами за АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,68 га. з якої надано для будівництва і обслуговування житлового будинку, розміром 0,08 га., та для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0,60 га., а.с. 6.

За правилами ч. 5 ст. 17 ЗК України від 18.12.1990, № 561-XII (у новій редакції ЗУ від 13.03.1992 року N 2196-XII), передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для:

ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно зі ст. 52 цього Кодексу;

ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно зі ст. 56 цього Кодексу;

будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно зі ст.ст. 57 і 67 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 1 ст. 56 ЗК України від 18.12.1990, № 561-XII (у новій редакції ЗУ від 13.03.1992 року N 2196-XII), для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, у межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Відповідно до частин 2 і 3 цієї ж статті, за бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

Виходячи з вимог частин 1 і 2 ст. 67 ЗК України від 18.12.1990, № 561-XII (у новій редакції ЗУ від 13.03.1992 року N 2196-XII), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Враховуючи вимоги наведених норм з огляду на їх системний аналіз, суд дійшов до думки, що сільська Рада народних депутатів вправі передати безоплатно у власність громадянина для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку в розмірі, вказаному в земельно-облікових документах, або надати безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. А для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у власність передається земельна ділянка, розмір якої повинен бути не більше 0,25 гектара у сільському населеному пункті. А звідси, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянина здійснюється у межах наведених норм, визначених ЗК України від 18.12.1990, № 561-XII (у новій редакції ЗУ від 13.03.1992 року N 2196-XII), тобто, проводиться один раз по кожному виду використання.

Така ж вимога міститься і в пунктах "а" і "в" ч. 3 ст. 116 і пунктах "б" і "г" ч. 1 ст. 121 ЗК України від 25.10.2001 року N 2768-III - стосовно безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян та одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом у таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

А виходячи з вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 року N 2768-III, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Таким чином, ОСОБА_3 уже реалізував один раз своє право на отримання безоплатно у власність в межах норм по кожному виду використання, земельних ділянок, загальним розміром 0,68 га., про що свідчить Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 27.12.2001 року, якою розпорядився на свій розсуд, шляхом укладення 05.06.2003 року договору купівлі-продажу з ОСОБА_5.

За цих обставин, ОСОБА_3 вже не вправі отримувати повторно безоплатно у власність у межах норм по кожному виду використання, земельні ділянки, загальним розміром 0,62 га., на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Вишківської сільської Ради народних депутатів від 24 серпня 1997 року, так-як це б суперечило вимогам наведених вище норм Земельного законодавства.

Крім цього, дане рішення не могло мати правових наслідків для ОСОБА_3, через те що не одержав за цим рішення документа, що посвідчує право власності на землю, яким являється Державний акт на право власності на землю у відповідності до вимог статей 22 і 23 ЗК України від 18.12.1990, № 561-XII (у новій редакції ЗУ від 13.03.1992 року N 2196-XII).

А звідси, рішення 11 сесії 22 скликання Вишківської сільської Ради народних депутатів від 24 серпня 1997 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність", ОСОБА_3, загальним розміром 0,62 га. підлягало скасуванню як таке, що суперечило наведеним вище нормам.

Апелянт посилається також на ту обставину, що Вишківська сільська рада пропустила, строк на звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналізуючи даний довід у сукупності з обставинами справи, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступні мотиви.

Як зазначено в ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дослідивши рішення від 24 серпня 1997 року та від 31 січня 2001 року Вишківської сільської Ради народних депутатів, суд зазначає, що такі прийняті різними скликаннями сільської Ради народних депутатів, а саме, 11 сесією 22 скликання й 13 сесією 23 скликання, що свідчить про різний склад сільської Ради народних депутатів.

Крім цього, обставиною яка свідчить на користь позивача є також відсутність на час прийняття згаданих рішень сільською Радою народних депутатів належного обліку та систематизації прийнятих рішень із метою недопущення повторного прийняття аналогічних рішень, а також той факт, що сам ОСОБА_3 умовчав від сільської Ради народних депутатів, що йому вже було передано в приватну власність земельні ділянки, чого не повинен був робити.

Про наявність рішення 11 сесії 22 скликання Вишківської сільської Ради народних депутатів від 24.08.1997 року про передачу земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_3, загальним розміром 0,62 га., Вишківська сільська рада дізналась у лютому місяці 2014 року, коли ОСОБА_1 звернувся з позовом до останньої про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Саме із цього моменту, Вишківська сільська рада і змогла довідатися про порушення свого права, і звідси розпочався перебіг позовної давності на звернення до суду з позовом про захист порушеного права.

Таким чином, Вишківська сільська рада не пропустила, строк позовної давності, та відповідно такий не підлягає поновленню.

Встановивши наведені вище обставини, суд першої інстанції, обґрунтовано задоволив позовні вимоги, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Та оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213 і 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 08 вересня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________