Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Харківської міської ради, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про припинення права спільної часткової власності, про припинення спільної часткової власності на нерухоме майно, виділ нерухомого майна, стягнення компенсації, визнання приміщення ізольованою квартирою, визнання права власності на ізольовану квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнення позовних вимог, зазначили, що їм та відповідачам у справі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Вони є членами різних сімей і сумісне проживання їх в єдиній квартирі є неможливим, між ними постійно виникають сварки, скандали, які закінчуються викликами міліції. Вони вже раніше зверталися до суду із вимогами про поділ їхньої квартири в натурі, посилаючись на взаємовідносини між сторонами, технічну можливість відокремлення квартир та створення квартир із самостійними виходами.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2012 року позові вимоги були задоволені та проведено розподіл належної сторонам квартири відповідно до їх ідеальних часток у квартирі, проте ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року вказане рішення було скасовано з підстав того, що позивачами не було надано дозволу виконкому місцевої ради на переобладнання житлових приміщень.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно та виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 61/100 частини в квартирі АДРЕСА_1, а саме: житлову кімнату № 2, площею 29,8 кв. м; житлову кімнату № 14, площею 15,8 кв. м; житлову кімнату № 16, площею 25,1 кв. м; коридор № 1, площею 8,6 кв. м; шафу № 15, площею 1 кв. м; шафу № 17, площею 1 кв. м; підсобне приміщення № 12, площею 5, 3 кв. м; шафу № 13, площею 0, 5 кв. м; частину коридору № 8, площею 0, 5 кв. м; частину кухні № 10, площею 4,7 кв. м; частину коридору № 7, площею 6,5 кв. м, загальною площею 98,8 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в якості грошової компенсації вартості частки у спільному майні за відхилення від ідеальної частки грошові кошти у розмірі 9 055 грн.

Визнано приміщення, які виділяються ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ізольованою квартирою.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 право власності на ізольовану квартиру, загальною площею 98,8 кв. м, як на цілий об'єкт нерухомості, з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 61/100 частини в квартирі АДРЕСА_1, а саме: житлову кімнату «2», площею 29,8 кв. м; житлову кімнату «14», площею 17,1 кв. м; житлову кімнату «16», площею 22,7 кв. м; коридор «1», площею 7,7 кв. м; коридор «7», площею 5,6кв. м; шафу «76»,площею 0,5 кв. м; шафу «17», площею 0,3 кв. м; кухню «12», площею 9,2 кв. м, ванну «13»,площею 3,4 кв. м; вбиральню «7а», площею 1,0 кв. м; вбиральню, площею1,5 кв. м; загальною площею 98,8 кв. м; що менше вартості ідеальної частки на 27 284 грн.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 провести наступні переобладнання в квартирі АДРЕСА_1: відновити перегородки між приміщеннями «7» та «3», «9» та «7», «9» та «8». Для приведення кухні № 10 до вимог п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» перенести перегородку між приміщеннями «9» та «10» в сторону коридору «9» на 0,1 м, переобладнавши таким чином у приміщення - кухня площею 8, 0 кв. м та коридор площею 8, 3 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у якості грошової компенсації вартості частки у спільному майні за відхилення від ідеальної частки грошові кошти у розмірі 27 284 грн в рівних частках по 6 821 грн з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вартість за проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 1076 грн 25 коп. по 269 грн з кожного. У решті позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, ОСОБА_10, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у розмірі 62/100 частини на підставі свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1997 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - 15/200 на підставі договору міни від 26 червня 2007 року, ОСОБА_10 - 23/200 на підставі договору дарування від 26 червня 2007 року, ОСОБА_9 - 23/200 на підставі договору міни від 26 червня 2007 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України).

За приписами ст. ст. 364, 367 ЦК України співвласник має право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», виділ в натурі часток жилого будинку (квартири), що є спільною частковою власністю, може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожному співвласнику відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Якщо виділ є технічно можливим, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 29 лютого 2012 року, якою визначено можливість розподілу спірної квартири та запропоновано конкретні варіанти, а Харківська міська рада, в свою чергу, не заперечувала проти запропонованого експертом перепланування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що у даному випадку є можливість виділу частки в натурі, оскільки вказана квартира знаходиться на першому поверсі, відтак наявна технічна можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини квартири із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, та наявна технічна можливість переобладнання спірної квартири на дві ізольованої квартири - двокімнатну та трикімнатну квартири без втручання в несучі конструкції будинку та/або інженерні системи загального користування. Вказане підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про присвоєння виділеній квартирі окремої поштової адреси та визнання права власності на ізольовану квартиру, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суди не можуть заміняти органи місцевого самоврядування у зазначених правовідносинах та вирішувати питання про присвоєння адреси спірній квартирі.

Крім того, апеляційній суд звертав увагу на те, що стаття 152 ЖК України, в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року, не вимагає дозволу виконкому на переобладнання квартири, враховуючи можливість її поділу з мінімальним відхиленням від ідеальних часток.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року встановлено, що проведення виділу належної позивачам 62/100 частини спірної комунальної квартири з урахуванням фактично займаних ними приміщеннями, є можливим та встановлена грошова компенсація за відхилення від розміру часток кожного власника

Відповідно до ст. 152 ЖК УРСР (зі змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 12 лютого 2015 року) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування

жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які

не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні

системи загального користування, не потребує отримання документів,

що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт

введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно з ч. 1 ст. 100 ЖК УРСР (зі змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 12 лютого 2015 року) виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатація не потребується.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участи у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції не перевірив, чи передбачає вказане переобладнання квартири втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, оскільки саме від цього залежить отримання або неотримання документів, що дають право на їх виконання.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.К. Парінова