справа № 166/71/15-ц
провадження №2/166/31/15
РІШЕННЯ

іменем України

02 березня 2015 року смт. Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Свистун О.М.,

за участю секретаря - Заєць Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

19 січня 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - Банк), як правонаступник відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Брокбізнесбанк», звернулося в суд із вказаним позовом, який мотивує тим, що між ОСОБА_1 та Банком 20 червня 2007 року укладено договір №376/07 про надання кредиту в розмірі 200000 гривень на термін до 18 червня 2010 року зі сплатою за користування ним 18 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитного зобов'язання між Банком і ОСОБА_2, Банком та ОСОБА_3 20 липня 2007 року укладено окремі договори поруки, згідно із якими поручителі відповідають перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник. При цьому, договори поруки діють до повного його виконання сторонами.

ОСОБА_1, як боржник, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, як поручителі, зобов`язання за кредитним договором не виконують, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2014 заборгували 82671,06 грн, у тому числі 36338,82 грн простроченого основного боргу, 31234,47 грн прострочених відсотків за користування кредитом, 4090,17 грн комісії, 11007,60 грн пені.

17 лютого 2015 року Банк збільшив позовні вимоги, подавши відповідну заяву, яку мотивує невиконанням відповідачами своїх обов'язків з погашення боргу, у зв'язку з чим станом на 13 лютого 2015 року останні заборгували Банку 89194, 92 грн, у тому числі 36338,82 грн простроченого основного боргу, 33438, 71 грн прострочених відсотків за користування кредитом, 4380, 89 грн комісії, 15036,50 грн пені (8164,79 грн - за несвоєчасне погашення тіла кредиту та 6871,71 грн - відсотків).

Просить стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 89194,92 грн заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2007 року №376/0710.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача у поданій письмовій заяві просила справу розглянути у її відсутності, наполягала на підтриманні позовних вимог.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, у поданих письмових заявах просили справу розглянути у їх відсутності, проти задоволення позову заперечили. ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у поданих заявах просили застосувати строк позовної давності до вимог Банку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, крім цього, висловили думку про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України у зв'язку із закінченням шестимісячного строку звернення з позовом до них, як поручителів ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що до задоволення не підлягає.

Судом установлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору.

У силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до кредитного договору №376/07 від 22.06.07 позивач зобов'язувався надати ОСОБА_1 кредит на споживчі потреби на суму 200000 гривень на термін до 18 червня 2010 року зі сплатою 18 % річних, а ОСОБА_1 - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами щомісячними платежами, розмір яких визначено згідно із додатком №1.

ОСОБА_1 були прийняті умови договору, про що свідчить його підпис в даному договорі, а також часткове виконання договірних зобов'язань, що стверджено наданим Банком розрахунком заборгованості.

20 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_2, а також Банком і ОСОБА_3, кожним окремо, укладено договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язувалися відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_1 всіх його зобов'язань за кредитним договором №376/07 від 22.06.07 солідарно з останнім.

У силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Всупереч ст.1049 ЦК України, що передбачає повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором, ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконував, тому згідно із ст.625 ЦК України повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Із наданого Банком розрахунку, з урахуванням збільшених позовних вимог, вбачається, що станом на 13 лютого 2015 року ОСОБА_1 заборгував Банку 89194, 92 грн, у тому числі 36338,82 грн простроченого основного боргу, 33438, 71 грн прострочених відсотків за користування кредитом, 4380, 89 грн комісії, 15036,50 грн пені (8164,79 грн - за несвоєчасне погашення тіла кредиту та 6871,71 грн - відсотків).

Цим же розрахунком стверджено, що востаннє платежі за вказаним кредитним договором, зокрема на погашення тіла кредиту, вносились 22 січня 2010 року. Відтоді і по даний час відомостей про погашення кредиту відповідачами Банк не надав.

У силу ст.253, ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається із ст.257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки.

Згідно із ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання.

Відповідно до викладеної у постановах Верховного Суду України від 06.11.13 у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14 правової позиції, яка в силу ч.2 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Із змісту кредитного договору та додатку №1 до нього встановлено, що позичальник до 25 числа кожного місяця, починаючи із 01 липня 2007 року по 18 червня 2010 року, зобов'язувався надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у визначеному додатком розмірі.

Із врахуванням викладеної правової позиції Верховного Суду України початок позовної давності для цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Оскільки з узгодженого сторонами строку внесення останнього із чергових платежів - 18 червня 2010 року (а тим більше з часу внесення попередніх чергових платежів) до часу звернення позивача до суду з позовом до боржника - 19 січня 2015 року минуло більше трьох років, враховуючи, що строк позовної давності з 18 червня 2010 року не переривався, підставними є заяви відповідачів про застосування трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За наведених обставин з огляду на неповідомлення Банком поважних причин пропуску строку позовної давності порушене право позивача захисту не підлягає.

Більш того, згідно із ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови укладених Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3 договорів поруки від 20.06.10 №376/07 про їх дію до повного припинення зобов'язань ОСОБА_1 не свідчать про те, що цими договорами установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителів.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як уже встановлено судом із графіка погашення кредиту, останній черговий платіж боржник повинен був здійснити 18 червня 2010 року, тому з часу несплати цього платежу відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги Банку до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання кожного із чергових щомісячних платежів, а оскільки строк останнього такого платежу настав 18 червня 2010 року, тому на час розгляду справи в суді у даному випадку підлягає застосуванню частина четверта статті 559 ЦК України.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Про необхідність пред'явлення саме позову до поручителів про стягнення кредитної заборгованості у передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк, а не претензійної вимоги в позасудовому порядку про дострокове повернення кредитних коштів, як це вчинив Банк 05 травня 2010 року (хоча доказів на підтвердження отримання відповідачами даних вимог позивач не надав), свідчить правовий висновок Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14.

Проте навіть при зміні Банком на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 20.06.07 №376/07, яким згідно із вимогами Банку до відповідачів від 05.05.10 є термін після закінчення 30-денного строку з дня вказаних вимог, який фактично співпадає із граничним строком повернення кредиту за договором (18 червня 2010 року), передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк однозначно закінчився.

Таким чином, закінчення передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права Банку на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За наведених обставин суд відмовляє Банку в задоволенні позову в цілому, як до основного боржника ОСОБА_1, так і до його поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.251-253, 256, 257, 261, 267, 526, 553, 554, 559, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ратнівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційних скарг.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун