РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Медведєвої Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідача, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексі інфляції та 3% річних в сумі 24136,70 грн., моральної шкоди в сумі 20000 грн. та судових витрат

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що за розпискою від 12.12.2013р. надала у позику відповідачу кошти в сумі 15000 грн., які він зобовязався повернути до 01.06.2014р., однак в обумовлений строк кошти не повернув, внаслідок чого вона просить їх стягнути з урахуванням інфляційних та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України . Також неповернення коштів та зростанням курсу дол.США по відношенні до гривні їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 20000 грн.

Відповідач - ОСОБА_2, у поданих запереченнях та у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, при цьому подавши зустрічний позов, прийнятий судом, в якому просить визнати недійсним договір позики, оскільки він є фіктивним. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розписку від 12.12.2013р. писав дійсно він, однак розписка була складена як жарт між подружжям, ніякі кошти в позику він не отримував і не міг отримувати юридично, оскільки вони на той час з позивачкою були подружжям.

ОСОБА_1 просила в задоволені зустрічного позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи 12.12.2013 року між ОСОБА_1 (на час укладання договору ОСОБА_2 ) та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав кошти в сумі 15000 грн. та зобовязався їх повернути до 01.06.2014р.

На підтвердження укладання договору позики та отримання коштів відповідачем написана розписка (оригінал залучений до матеріалів ).

У судовому засідання свідком ОСОБА_3 підтверджено, що відповідачу у грудні 2013р. необхідні були кошти, які він хотів взяти у позику у неї, однак в подальшому позичив у її дочки - ОСОБА_1

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова ВСУ №6-63цс13).

Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про укладання 12.12.2013р. між сторонами договору позики та отримання відповідачем коштів в сумі 15000 грн.

В строк встановлений у розписці відповідач позику не повернув, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 15000 грн., яка підлягає стягненню.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути заборгованість з урахуванням процентів та індексу інфляції за період з 01.06.2014р. по 01.08.2015р.

Враховуючи те, що сума, яка підлягає поверненню дорівнює 15 000 грн., три проценти річних складають 525,20 грн. (15000 грн. * 3% *426 : 365 :100 )

Сукупний індекс інфляції за період з 01.06.2014р. по 01.08.2015р. складає 157,46, тому заборгованість з урахуванням індексу інфляції складає 23619 грн. (15000*1,5746), однак враховуючи межі заявлених вимог (а.с.6,8), сума заборгованості з урахуванням індекс інфляції яка підлягає стягненню складає 23611,50 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 24136 грн. 70 коп., яка складається з суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, порушення зобовязання є підставою виникнення цивільних правовідносин, у межах яких реалізується цивільно-правова відповідальність.

Перелік правових наслідків, визначених у ст. 611 ЦК України, не є вичерпним. Договором або законом можуть бути передбачені й інші наслідки невиконання чи неналежного виконання зобовязань.

Зазначені у ст. 611 ЦК України правові наслідки порушення зобовязання є способами захисту судом цивільних прав та інтересів сторін у зобовязанні відповідно до ст. 16 ЦК України.

Порушення зобов'язань може мати правовим наслідком поєднання мір цивільно-правової відповідальності з мірами захисту цивільних прав.

Системний аналіз положень ст. 611 ЦК України дає підстави для висновку про те, що правові наслідки порушення зобовязання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором.

ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627).

Враховуючи, що моральна шкода внаслідок невиконання зобовязань за договором позики ні законом, ні укладеним між сторонами договором не передбачена, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні.

Стосовно заявлених ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Між тим, ОСОБА_2 не довів суду відсутність у сторін договору створити юридичні наслідки, їх умисні дії. Наявність оригіналу розписки свідчить про укладання договору та отримання коштів.

Ті обставини, що на час укладання договору позики сторони перебували у шлюбі не свідчить про фіктивність правочину, оскільки ч. 1 ст. 64 СК України передбачає право подружжя на укладання між собою усіх договорів як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 205, 209, 212, 215 ЦПК України, -

вирішив:

Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 24136 грн. 70 коп., судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В решті позову відмовити.

В задоволені зустрічного позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.