Провадження № 2/344/5141/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

01 грудня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

08 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. З позовної заяви вбачається, що 12 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та відповідачем був укладений кредитний договір № НОМЕР_1, за яким відповідач отримав кредит у сумі 25 040,00 грн. на споживчі цілі та придбання послуг продавців. 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір факторингу № 22/12/14/1-1. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань, передбачених договором, станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту у сумі 21 158,96 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам у сумі 1,27 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування у сумі 5 506,55 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на загальну суму 26 666,78 грн. та судовий збір у сумі 1 218,00 грн.

У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місто слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

12 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк, Банком, та ОСОБА_2, Позичальником, був укладений договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, за яким Банк надає Позичальнику споживчий кредит, а Позичальник отримує кредит на загальну суму 25 040,00 грн. на споживчі цілі та придбання послуг продавців строком на 36 місяців з 12 липня 2013 року по 12 липня 2016 року, розмір процентної ставки 0,01 % річних.

При цьому відповідач був ознайомлений з умовами зазначеного договору, а також із порядком та строками здійснення погашення отриманого кредиту і сплати процентів за його користування, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 5-8).

12 липня 2013 року відповідачу за укладеним договором були виплачені кошти, про що свідчить заява на видачу готівки № 7 від 12 липня 2013 року (а.с. 9).

22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк, Клієнтом, та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Фактором, був укладений договір факторингу № 22/12/14/1-1 (а.с. 16-20).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань, передбачених договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 12 липня 2013 року, станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту у сумі 21 158,96 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам у сумі 1,27 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування у сумі 5 506,55 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 12).

Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором, відповідачем суду не представлено.

21 січня 2015 року позивач повідомив ОСОБА_2 про укладення договору факторингу та відступлення права вимоги (а.с. 10-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно із ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

У відповідності з ч. 1 ст. 1084 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Статтями 55 та 124 Конституції України передбачено захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлено юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими, не забороненими законом, засобами.

Таким чином, позивач, набувши право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 12 липня 2013 року, обґрунтовано скористався вказаним правом, звернувшись до суду з даним позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором.

Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 12 липня 2013 року станом на 25 серпня 2015 року має заборгованість: заборгованість по тілу кредиту у сумі 21 158,96 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам у сумі 1,27 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування у сумі 5 506,55 грн.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов'язків за укладеним договором, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошових сум.

Суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані про те, що відповідач вжив заходів для належного виконання зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з вини відповідача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218,00 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 526, 549, 550, 610, 611, 612, 1046, 1047, 1049, 1050, 1077, 1078, 1080, 1084 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 12 липня 2013 року на загальну суму 26 666,78 грн. (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят шість грн. 78 коп.), що складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 21 158,96 грн. (двадцять одна тисяча сто пятдесят вісім грн. 96 коп.), заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам у сумі 1,27 грн. (одна грн. 27 коп.), заборгованості по комісії за розрахункове обслуговування у сумі 5 506,55 грн. (пять тисяч пятсот шість грн. 55 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.В. Мелещенко