"10" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Локоткова І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визначення ступеню вини та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить встановити ступінь вини відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 99 % та стягнути із ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в сумі 19 894,79 грн., витрати на проведення оцінки збитків у розмірі 800,00, витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. та судові витрати.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Також нею понесені витрати на правову допомогу адвоката, послуги якого склали у розмірі 4 000,00 грн., що відноситься до судових витрат.
Вартість експертного дослідження становить 800,00 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 (а.с. 42).
Сторони та третя особа в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд повідомлено не було. При цьому від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності, в заяві вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали справ про адміністративні правопорушення, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2012 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. в дохід держави.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. в дохід держави. Дана постанова суду залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 21.08.2012 року.
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
За проведення вищезазначеної оцінки розміру матеріального збитку позивачем сплачено кошти в сумі 800,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № В1110 від 14.05.2012 року виданою ФОП ОСОБА_5 (а.с. 9).
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки серед іншого є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, а згідно ч. 2 ст. 1190 ЦК України за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року встановлено, що під час вищевказаної події ДТП ОСОБА_3 порушив п. п. 12.1, 12.3 ПДР, ОСОБА_2 порушив п. 10.1 ПДР.

Відповідно до вимог п. 12.1 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 12.3 ПДР визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Зі схеми місця ДТП убачається, що гальмівний шлях автомобіля «ВАЗ 21099» до місця зіткнення транспортних засобів становить 20,10 м.

З письмових пояснень учасників ДТП убачається, що ОСОБА_2 13.05.2012 року об 11 год. 42 хв. на автомобілі «Тойота» рухався по бульвару Перова зі сторони району Троєщина у середній (другій) смузі руху проїзної частини та здійснював маневрування (перестроювання) через першу смугу руху (по якій прямолінійно рухався автомобіль ВАЗ) з метою виїзду за правий край проїзної частини для паркування.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 10.3 ПДР, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Отже, ОСОБА_2 здійснюючи поворот направо з другої смуги руху не переконався у відсутності наявної перешкоди для здійснення такого маневру.

З висновку автотехнічного експертного дослідження від 20.08.2012 року, складеного експертом ТОВ Агенство незалежної експертизи «ЕКАС» убачається, що у вищезазначеній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 за вказаних обставин зміщення (маневрування) автомобіля «Тойота» на смугу руху керованого ним автомобіля ВАЗ не мав технічної можливості односторонніми діями уникнути зіткнення (контактування) цих автомобілів і у діях водія ОСОБА_3 з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України; причинного зв'язку між діями водія ОСОБА_3 та наступним зіткненням цього автомобіля з автомобілем «Тойота» з технічної точки зору не вбачається (а.с. 32).

При цьому дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. п. 10.1, 10.3 ПДР з технічної точки зору і зазначена невідповідність знаходиться в причинному зв'язку зі скоєнням даної ДТП (а.с. 22-32).

Як зазначено вище, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3, останньому також інкримінується порушення вимог п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого ОСОБА_3 мав обрати враховуючи дорожню обстановку безпечну швидкість, яка б дозволяла у разі виникнення перешкоди для руху безпечно знизити швидкість, або ж зупинити транспортний засіб, що також підтверджено постановою Апеляційного суду м. Києва.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 допустили різні за характером порушення правил дорожнього руху та обидва притягнуті до адміністративної відповідальності, тому підлягає частковому задоволенню вимога позивача про встановлення ступеню вини відповідача щодо заявленого розміру.

Виходячи із вказаних обставин суд вважає, що ступінь вини ОСОБА_2 щодо зіткнення автомобілів був значно вище, ніж вини водія ОСОБА_3 і становить 90 %, оскільки б при дотриманні відповідачем вимог п. п. 10.1 та 10.3 ПДР України, якими передбачено, що перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися у безпеці руху та що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортному засобу, що рухається в попутному напрямку по тій смузі на яку він має намір перестроїтися, дорожньо-транспортна пригода могла б не відбутися.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню частково, у зв'язку з чим із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню у відшкодування майнової шкоди завданої пошкодженням автомобіля у розмірі 15 589,85 грн. (90 % від суми 17 322 грн. 06 коп.) та понесені витрати по оплаті проведення послуг спеціаліста щодо визначення розміру матеріальної шкоди в сумі 720,00 грн. (90 % від суми 800 грн.)

Вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки в підтвердження цього будь-яких доказів суду не надано.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1190 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 62, 64, 74, 76, 88, 169, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визначення ступеню вини та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля кошти у розмірі 15 589 грн. 85 коп., витрати по оплаті послуг за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 720 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього суму 16 553 (шістнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят три) гривні 45 копійок.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя