25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-2» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-2», подану представником - Татунцем Владиславом Вікторовичем, на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-2» (далі - ЖБК «Алмаз-2») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначали, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року стягнуто з ЖБК «Алмаз-2» на користь ОСОБА_4 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 929 грн 40 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15 070 грн. На користь ОСОБА_5 стягнуто компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 528 грн 25 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі
12 330 грн. За відкритими виконавчими провадженнями № № 40792417 та
40793032 з відповідача примусово було стягнуто всі суми на користь позивачів. Постановами про закінчення виконавчих проваджень встановлено день фактичного розрахунку ЖБК «Алмаз-2» - 3 березня 2014 року. Оскільки відповідачем здійснено затримку виплати всіх повинних належних коштів після прийняття рішення по день проведення фактичного розрахунку, позивачі просили стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні та відшкодувати моральну шкоду.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 1 серпня

2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ЖБК «Алмаз-2» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 1 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення,я ким позовні вимоги ОСОБА_4,

ОСОБА_5 до ЖБК «Алмаз-2» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ЖБК «Алмаз-2» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 120 грн. Стягнуто з ЖБК «Алмаз-2» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8 280 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ЖБК «Алмаз-2» - Татунець В.В просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня

2014 року та залишити в силі рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 1 серпня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами пропущено тримісячний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки відповідач виплатив стягнуту заборгованість за рішення суду із затримкою, що в силу положень ст. 117 КЗпП України є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні.

Відповідно до абз. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня

після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд апеляційної інстанції встановив, що виплата позивачам стягнутої за рішенням суду виплат проведена з порушення строків встановлених

ст. 116 КЗпП України, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-2», подану представником - Татунцем Владиславом Вікторовичем, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-2» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Журавель