Справа №592/124/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/851/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» (далі - ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе») на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10500 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе», посилаючись незаконність і необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем. Після встановлення відсотка втрати професійної працездатності позивач продовжує працювати у відповідача і його активна професійна діяльність свідчить про відсутність моральних страждань. Вказує на відсутність вини відповідача в захворюваннях позивача, права якого на безпечні та нешкідливі умови праці забезпечені згідно з відповідними нормативами.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 14.02.1989 року позивач працює на різних посадах в ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе», зокрема котельником, стропальником, слюсарем механоскладальних робіт (а.с. 5-6).

За час роботи ОСОБА_3 отримав професійні захворювання.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання № 81 від 22 вересня 2009 року через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту та по причині проведення робіт в умовах підвищеного рівня шуму та пилу у ОСОБА_3 встановлено професійне захворювання за основним діагнозом: ХОЗЛ пилової етіології І-ІІ ст., фаза нестійкої ремісії. Пневмофіброз. Легенева недостатність І-ІІ ст. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне. Супутній діагноз: Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок на фоні остеохондрозу хребта з вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і ангіоспазмами пальців рук. Двосторонній плече-лопатковий періартроз з больовим синдромом. Попереко-кресцевий остеохондроз хребта. Вертеброгенна радикулопатія з корінцевим синдромом L5-S1 з м'язові-тонічним і больовим синдромом (а.с.8).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 93 від 26 жовтня 2010 року через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, довготривалої роботи у шкідливих умовах праці та по причині проведення робіт в умовах підвищеного рівня шуму у ОСОБА_3 встановлено професійне захворювання за основним діагнозом: Вібраційна хвороба від дії локальної вібрації ІІ ст. в формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вегетативно-трофічним порушеннями на кистях та ангіоспазмами пальців рук. Міофіброз м'язів надлопаткової області, двосторонній плече-лопатковий пери артроз, двосторонній деформуючим остеоартроз ліктьових і променевозап'ясних суглобів зі стійким больовим синдром та порушення функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне від тривалої дії локальної вібрації та фізичного перенавантаження. ХОЗЛ ІІ ст. пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Легенева недостатність ІІ ст. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. професійного характеру від дії шуму на виробництві. Супутній діагноз: ІХС Атеросклеротичний кардіосклероз. СН І ст. Розповсюджений остеохондроз хребта з полікардикулярним і м'язово-тонічним синдромом. Пресбіопія. Ангіопатія сітківки обох очей (а.с. 11).

Як вбачається з Акту огляду від 04 листопада 2009 року № 900 ОСОБА_3 вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65 % (а.с.20-26).

Згідно з довідками до акту огляду МСЕК та про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 05 листопада 2014 року в результаті повторного огляду ОСОБА_3 визначено 40% втрати професійної працездатності за актом № 81 від 22 вересня 2009 року та 25% - за актом № 93 від 26 жовтня 2010 року, а всього 65% (а.с. 12).

Докази того, що позивачу при встановленні стійкої втрати працездатності вперше відшкодовувалася моральна шкода в матеріалах справи відсутні і відповідачем їх суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в зв'язку із отриманням за час роботи на підприємстві професійних захворювань, позивач втратив професійну працездатність, ступінь якої становить 65%, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано поклав обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця, що відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту спричинення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки у даному випадку факт спричинення моральної шкоди встановлений судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що професійні захворювання у позивача виникли в зв'язку з неефективним використанням ним засобів індивідуального захисту та недосконалістю технологій, що у виникненні професійного захворювання є вина самого позивача, висновків суду не спростовують, оскільки не спростовують факту наявності вини роботодавця в неналежному забезпеченні безпечних та нешкідливих умов праці та не є підставою для позбавлення позивача права на отримання відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: