Справа № 359/7308/13 Головуючий у І інстанції Величко В.П.
Провадження № 22-ц/780/2347/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 2 07.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частини житлового будинку та встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, уточнивши який у ході розгляду справи, просив встановити факт побудови у 1999 році його матір»ю ОСОБА_5 прибудови-веранди, що позначена за літ. «а1» (до цієї прибудови входять № 3-1 кухня площею 15,9 м.кв., № 3-3 санвузол площею 1,8 м.кв.) та погреба з шийкою за літ. «Б»., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ним право власності в порядку спадкування на вказану прибудову та погріб. Визнати дійсним правочин, укладений між ним та ОСОБА_3, щодо обміну приміщеннями, а саме: кімнати 20 м.кв., яка згідно технічного паспорту від 4 червня 2014 року - кухня-житлова, (4-1), площею 19,0 кв.м. на кухню-котельну (2-1) - 7,3 кв.м., санвузол (2-2) - 1,7 кв.м., прихожу (2-3) - 6,8 кв.м. і житлову (2-4) - 8.2 м.кв., що знаходяться у житловому будинку по АДРЕСА_1. Виділити йому в натурі у спірному будинку приміщення: № 3-1 кухня площею 15,9 м.кв., № 3-3 санвузол площею 1,8 м.кв, житлові кімнати площею 16, 5 кв.м та 8,2 кв.м, прихожу 6,8 кв.м, кухню-котельню 7,3 кв.м, санвузол 1,7 кв.м та 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,3865 га.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт побудови в 1999 році прибудови-веранди, що позначена за літ. «а1» (до цієї прибудови входять № 3-1 кухня площею 15,9 м.кв., № 3-3 санвузол площею 1,8 м.кв.) та погреба з шийкою 1999 року побудови за літ. «Б»., ОСОБА_5, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на прибудову (колишня веранда) 1999 року побудови, що позначена за літ. «а1» (до цієї прибудови входять (3-1) кухня площею 15,9 м.кв., (3-3) санвузол площею 1,8 м.кв.) та погреба з шийкою 1999 року побудови за літ. «Б» після смерті матері ОСОБА_5. Визнано дійсним в судовому порядку правочин укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо обміну приміщеннями, а саме: кімнати 20 м.кв., яка згідно технічного паспорту від 4 червня 2014 року - кухня-житлова, (4-1), площею 19,0 кв.м. на кухню-котельну (2-1) - 7,3 кв.м., санвузол (2-2) - 1,7 кв.м., прихожу (2-3) - 6,8 кв.м. і житлову (2-4) - 8.2 м.кв., що знаходяться у житловому будинку по АДРЕСА_1. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що сторони по справі є співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зокрема, позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку. Дане нерухоме майно ним отримано в спадщину після смерті матері ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та Витягом про державну реєстрацію прав. Даний будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці. Мати позивача, в свою чергу, успадкувала 1/3 даного житлового будинку після смерті своєї матері, ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Крім позивача іншими співвласниками спірного будинку є відповідачі: ОСОБА_2, яка успадкувала 1/9 частки будинку після смерті батька ОСОБА_7. 2/9 частки будинку складає частка ОСОБА_4, який є братом по батьку ОСОБА_2. Проте, на вказану частку у будинку, відповідач ОСОБА_4 досі не оформив свідоцтво про право на спадщину. Іншому відповідачу - ОСОБА_3 належить 1/3 частка спірного будинку. Будинок між співвласниками не розділений, порядок користування приміщеннями не встановлювався.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив з положень ст.ст.355, 356, 358, 364, 364 ЦК України, 84, 88 ЗК України та прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають судовому захисту, оскільки ним надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що спірне домоволодіння побудовано ОСОБА_6 у 1957 році.

У 1999 році матір'ю позивача, ОСОБА_5, яка на той час була власником 1/3 частини житлового будинку, було добудовано веранду площею 18.7 м.кв., ганок біля даної веранди та погріб з шийкою.

Відповідно до довідки № 2083 виданої 16 жовтня 2012 року Бориспільським районним БТІ дана добудова не належить до самочинного будівництва.

Ухвалюючи рішення про встановлення фактупобудови в 1999 році ОСОБА_5 прибудови-веранди, що позначена літ. «а1», та погреба, суд першої інстанції не врахував, що чинне законодавство відповідно до положень ст..256 ЦПК України не передбачає можливості встановлення даного факту у судовому порядку, оскільки чинним законодавством передбачено інший порядок набуття права власності на будівлі та споруди.

Ухваливши рішення про визнання дійсним правочину, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо обміну приміщеннями, а саме: кімнати 20 м.кв., яка згідно технічного паспорту від 4 червня 2014 року - кухня-житлова, (4-1), площею 19,0 кв.м. на кухню-котельну (2-1) - 7,3 кв.м., санвузол (2-2) - 1,7 кв.м., прихожу (2-3) - 6,8 кв.м. і житлову (2-4) - 8.2 м.кв., що знаходяться у житловому будинку по АДРЕСА_1, суд порушив вимоги ст.. 220 ЦК України, відповідно до яких, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

По справі не надано жодних письмових доказів, які б свідчили про те, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору міни спірними приміщеннями.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що будинок між співвласниками не розділений, порядок користування приміщеннями не встановлювався.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання дійсним правочину, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо обміну приміщеннями.

Відповідно до положень ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності за умови, що його частка може бути виділена у вигляді відокремленої частини будинку із самостійним виходом.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 8 грудня 2014 року за № 10947/14-43 неможливо надати варіанти поділу спірного будинку відповідно до часток всіх його спадкоємців на окремі ізольовані квартири, а також як похідної від цього земельної ділянки (а.с. 248 зв.).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині виділення в натурі позивачеві певних приміщень.

Колегія суддів вважає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України вона не обмежена доводами апеляційної скарги, оскільки по даній справі встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частини житлового будинку, встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання правочину дійсним - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: