АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/3837/2015р. Головуючий у І інстанції Кривов'яза А.П.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Слюсар Т.А., Шкоріної О.І.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - консалтинговий центр "Трансстрой" про визнання недійсним договорів, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - консалтинговий центр "Трансстрой" ( з урахуванням уточнених позовних вимог) про визнання недійсним договору про переуступку права вимоги до попереднього договору № 2570-15/051-1-15 від 17 червня 2008 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю " Інвестиційно-консалтинговий центр " Трансстрой" і ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І. , зареєстрованим в реєстрі за №308; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в частині покупця та визнання покупцем ОСОБА_1; визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.10.2013 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. зареєстрованого в реєстрі за №5494 щодо успадкування квартири АДРЕСА_1; визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя : ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , придбану за спільні кошти подружжя в період шлюбу; визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

При цьому позивач посилалася на те , що з ОСОБА_1 вона перебувала у шлюбі з 08 квітня 2006 року по 14 квітня 2014 року . Від шлюбу у них є двоє дітей .

17 червня 2008 року з метою придбання житла було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю " Інформаційно-консалтиноговий центр " Трансстрой" попередній договір , згідно якого сторони зобов'язувалися в строки встановлені попереднім договором укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ " Інвестиційно - будівельна компанія " Столиця" , як продавець , зобов'язувалася передати окрему однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_1 взяв кредит у ТОВ " УніКредит Банк" в сумі 300 000 грн., які були зараховані на рахунок ОСОБА_1, а в подальшому перераховані на розрахунковий рахунок " ТОВ " Інвестиційно-консалтиговий центр " Трансстрой". Кредит вони погасили достроково у 2011 році.

У зв'язку з народженням другої дитини , вони вирішили переуступити право вимоги за Попереднім договором та за отримані кошти придбати двокімнатну квартиру.

17 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і ТОВ " Інвестиційно-консалтинговий центр " Трансстрой" був укладений попередній договір. Проте умовами цього договору не було передбачено повернення грошових коштів , які були сплачені ОСОБА_1

Укладаючи договір переуступки права вимоги , відповідач обманув її та уклав договір, який не відповідав змісту наданої нею згоди на його укладення, а тому просила задовольнити її вимоги та вирішити питання судових витрат .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір переуступки права вимоги до попереднього договору № 2570-15/051-1-15 від 17 червня 2008 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-консалтинговий центр «Трансстрой», ОСОБА_1 та ОСОБА_4, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрованим в реєстрі за № 308.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 вересня 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрованим в реєстрі за № 2189 в частині покупця та визнано покупцем ОСОБА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.10.2013 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5494.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, придбану за спільні кошти подружжя в період шлюбу.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по 2 192 грн. 40 коп. з кожного.

У апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, який представляв і інтереси своєї матері ОСОБА_2 та підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з підстав, викладених у ній , ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те , що рішення суду є законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов , суд виходив з того , що позивачем доведені ті обставини , на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог.

Однак , з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

З матеріалів справи вбачається , що сторони зареєстрували шлюб 08 квітня 2006 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2014 року розірваний ( т.1 а.с. 53).

Від шлюбу у сторін є двоє дітей : дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2( т.1 а.с. 6,7).

17 червня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-консалтинговий центр" Трансстрой "( далі -Товариство) уклало з ОСОБА_1 попередній договір № 2570-15/051-1-15( далі - Попередній договір) за умовами якого сторони зобов'язувалися в строки встановлені даним попереднім договором , укласти в майбутньому договір купівлі-продажу відповідно до якого Товариство зобов'язується передати окрему квартиру , характеристики якої вказані в п. 1.4 розділу 1 цього Попереднього договору в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов'язується прийняти Об'єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору( п.1.1 Попереднього договору).

Сторони зобов'язувалися укласти Основний договір протягом першого кварталу 2009 року, але в будь-якому разі не раніше отримання Товариством правоустанавлюючих документів на Об'єкт та надання Комунальним підприємством " Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно " документів , що є необхідними для належного укладення та оформлення Основного договору( п.1.3 Попереднього договору).

У пункті 1.4 Попереднього договору зазначено, що Товариство зобов'язується передати ОСОБА_1 однокімнатну квартиру №51 загальною площею 54,88 кв.м. (а.с.22-26)

Пунктом 4.6 Попереднього договору передбачено , що за згодою Товариства до моменту підписання Основного договору ,ОСОБА_1 може відступити ( переуступити ) весь комплекс своїх прав та обов'язків за цим договором третій особі.

В цей же день на виконання пункту 1.2 розділу 1 Попереднього договору № 2570-15/051-1-15 між Товариством та ОСОБА_1 був укладений Договір про забезпечення виконання зобов'язань № 2570-15/051-1-25 згідно якого ОСОБА_1 зобов'язувався сплатити Товариству суму коштів , яка у національній валюті України ( разом з податком на додану вартість) на день оплати за курсом Національного банку України ( але в будь -якому разі за курсом не меншим ніж 485,43 українських гривень за 100 доларів США ) має бути еквівалентна 99 692,51 дол. США ( п.2.2. 1Договору про забезпечення).

11 липня 2008 року УніКредит Банк ТзОВ ( далі -Банк) уклав з ОСОБА_1 договір про іпотечний кредит №MRTG- 76 згідно якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику на положеннях та умовах цього Договору грошові кошти в сумі 300 000 грн., а Позичальник зобов'язувався прийняти , використати з цільовим призначенням для придбання квартири АДРЕСА_1 та повернути ( погасити ) кредит , а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 6, 0 % річних, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки , визначені цим Договором ( п.1.1,1.3 Договору про іпотечний кредит).( а.с. 160-166).

17 березня 2011 року Товариство, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір переуступки права вимоги до Попереднього договору відповідно до якого з моменту укладення цього договору ОСОБА_4 стає стороною за Попереднім договором замість ОСОБА_1 і приймає на себе весь комплекс прав та обов'язків ОСОБА_1 за вказаним Попереднім договором( п. 3.1 Договору переуступки права вимоги).

З моменту укладення цього Договору ОСОБА_1 втрачає всі свої права та обов'язки за попереднім договором та Договором переуступки права вимоги.

На укладення цього договору ОСОБА_3 , як випливає зі змісту її заяви Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті , діючи добровільно без будь-якого примусу як фізичного , так і морального, надала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_1 договору переуступки права вимоги до попереднього договору № 2570-15/051-1-15 від 17 червня 2008 року , на умовах на його власний розсуд.

При цьому, у заяві позивач заявляла, що укладення договору переуступки права вимоги здійснюється її чоловіком в інтересах сім'ї і на умовах , які вони попередньо обговорили та вважали вигідними для них , укладення вищевказаного договору відповідає їх спільному волевиявленню( т.1 а.с. 18).

Зміст цієї заяви спростовує твердження позивача, що ця заява була підписана внаслідок обману її ОСОБА_1 .

Проте ця заява не є правочином в розумінні ч.1 ст. 202 ЦК України, яка дає визначення правочину як дії особи, спрямованої на набуття , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В той же час , як випливає зі змісту Договору переуступки права вимоги , позивач не була стороною зазначеного договору , а тому її посилання на те , що цей договір був укладений під впливом обману є безпідставним, оскільки такі вимоги може заявити сторона правочину.

Разом з тим, ні Товариство , ні ОСОБА_1 з такими вимогами до суду не зверталися.

Пунктом 3.2 Договору переуступки права вимоги встановлено , що з моменту укладення цього Договору ОСОБА_1 втрачає всі свої права та обов'язки за Попереднім договором та Договором переуступки права вимоги.

18 вересня 2012 року між Товариством та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу відповідно до якого Товариство передало належну йому на праві власності , а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 27-29).

Виходячи з наведеного, відсутні підстави до визнання цього договору недійсним в частині покупця та визнання за цим договором покупцем ОСОБА_1

До того , ОСОБА_1 не уповноважував ОСОБА_3 на пред'явлення таких вимог.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер . Після його смерті його дружина ОСОБА_2 11 жовтня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 30).

З наведених підстав , не може бути визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.10.2013 року видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. , зареєстрованого в реєстрі за № 5494 щодо успадкування квартири АДРЕСА_1.

В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наведені обставини свідчать про те , що спірна квартира не була набута сторонами за час шлюбу, оскільки за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 покупцем є ОСОБА_4 і підстав до визнання цього договору недійсним в частині покупця , колегія суддів не вбачає.

А відтак відсутні підстави до визнання її спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_1 і ОСОБА_3

За таких обставин , відсутні підстави до визнання за сторонами права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним( ч.2 ст. 228 ЦК України ).

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо недійсності Договору переуступки права вимоги ,з тих підстав , що він порушує публічний порядок , так як спростовуються заявою позивача від 02 березня 2011 року( т.1 а.с. 18)

Посилання позивача на те , що Договором переуступки права вимоги не передбачено повернення грошових коштів ОСОБА_1 і такі грошові кошти йому не поверталися , не заслуговують на увагу , оскільки з цих підстав вимоги позивачем не заявлялися і не були предметом судового розгляду.

На зазначені обставини справи та вимоги закону суд не звернув увагу і не дав належну оцінку наданим доказам , а в обґрунтування своїх висновків щодо доведеності вимог позивача послався лише на пояснення позивача та його представника.

За таких обставин , рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову з наведених підстав.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволені позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - консалтинговий центр "Трансстрой" про визнання недійсним договорів, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: