Справа №577/5768/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Лебедько М. М.
Номер провадження 22-ц/788/648/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-П» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 04 травня 2011 року він працював у відповідача машиністом бурової установки, а 16 червня 2014 року звільнений з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, тобто за угодою сторін, але оскільки в день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок і цим завдані йому моральні страждання, просив стягнути 38490, 49 грн. заборгованості по заробітній платі, 20325,56 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та 5000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2015 року, з урахуванням ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2015 року про виправлення описок, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «УБМ-П» на користь ОСОБА_3 38490 грн. 49 коп. заборгованості по заробітній платі, 28941 грн. 83 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17 червня 2014 року по 22 грудня 2014 року, а всього 67432 грн. 32 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «УБМ-П» на користь держави 673 грн. 32 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.

При цьому доводить, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди є незаконним та необґрунтованим, оскільки заробіток у відповідача на час перебування у трудових відносинах з ним був єдиним джерелом доходів для нього і відповідач протягом двох років перед зверненням до суду (з жовтня 2012 року) не виплачував йому заробітну плату, що призвело його до моральних страждань.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористалися, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про працю та у день звільнення позивача 16 червня 2014 року не здійснив належних виплат, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 38490 грн. 49 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 28941 грн. 83 коп.

Рішення суду у цій частині сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що не проведення розрахунку в день звільнення призвело його до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можливо.

Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визнає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що з 04 травня 2011 року ОСОБА_3 працював у ТОВ «УБМ-П» машиністом бурової установки, а наказом №69-к від 16 червня 2014 року звільнений з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Проте, в день звільнення з ОСОБА_3 не було проведено розрахунок і не виплачено 38490,49 грн. заборгованості по заробітній платі.

Станом на 28 жовтня 2014 року позивачу не виплачено 28941,83 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За змістом ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлений перший юридичний факт порушення відповідачем законних прав позивача - несвоєчасна виплата заробітної плати.

Інші складові юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, зазначені позивачем у позові та надані на їх підтвердження письмові докази. Зокрема, позивач був змушений вживати додаткові зусилля для організації свого життя шляхом звернення до інспекцій з питань праці та органів Пенсійного фонду України (а.с.8-10).

Зазначених вимог закону та фактичних обставин справи судом першої інстанції враховано не було, що згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Тому, враховуючи характер та обсяг страждань, тривалість вимушених змін у житті, яких позивач зазнав у зв'язку з порушенням його трудових прав несвоєчасним проведенням остаточного розрахунку при звільненні, колегія суддів на відшкодування завданої ОСОБА_3 моральної шкоди встановлює її грошову компенсацію в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2015 року у даній справі в оскаржуваній частині скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-П» на користь ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -