У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - страхова компанія «Крона», про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

16 травня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 травня 2010 року о 10 год. на перехресті вулиць Мануїльського-Шевченка у м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під його керуванням та автомобіля ПЕЖО-407 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок виїзду останнього на заборонений червоний сигнал світлофора. Оскільки у результаті ДТП його автомобілю завдано технічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту склала 13 491 грн. 87 коп., позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 12 303 грн. 66 коп. майнової та 2 500 грн. моральної шкоди.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем, позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача внаслідок ДТП, останній до страхової компанії не заявляв, тому з відповідача підлягає стягненню лише моральна шкода.

З такими висновками судів повністю погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечить вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в повній мірі не відповідають.

Судом установлено, що 18 травня 2010 року о 10 год. на перехресті вулиць Мануїльського та Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля ПЕЖО-407, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок порушення останнім п. 8.7.3 «с» Правил дорожнього руху, а саме: виїзду на заборонений червоний сигнал світлофора.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як установлено постановою Богунського районного суду м. Житомира, ОСОБА_4, керуючи автомобілем ПЕЖО-407, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, порушуючи п. 8.7.3 «с» Правил дорожнього руху, скоїв ДТП (а. с. 34).

Відповідно до звіту № 209 про оцінку автомобіля НОМЕР_3 від 01 червня 2010 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 13 491 грн. 877 коп. (а. с. 10-12 зворот).

Суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, вказуючи, що сторони не заперечують наявності у відповідача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, одночасно виходили із того, що позивачем таких вимог до страхової компанії не заявлялось, а суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Проте відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 (далі - Постанова), відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У матеріалах справи є повідомлення централізованої бази даних МТСБУ, згідно якого цивільна відповідальність власника автомобіля марки ПЕЖО-407, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 18 травня 2010 року була застрахована в ПрАТ «СК «Крона». У повідомленні також зазначено, що цей страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 23 січня 2014 року (а. с. 214).

Суди на вказані норми процесуального права та обставини справи, уваги не звернули, не залучили страхову компанію відповідно до ст. 33 ЦПК України у якості співвідповідача по справі, не з'ясували, чи не втрачена у позивача можливість одержати страхове відшкодування від страховика та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки згідно зазначеної норми закону моральна шкода полягає у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї та завданих у зв'язку з пошкодженням її майна, а зазначені обставини по справі доведені, суди дійшли вірного висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди позивачу.

Крім того Законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено інші підстави відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин висновки судів у частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди відповідають закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення у частині стягнення матеріальної шкоди підлягають скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року у частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

В.А. Черненко