Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ25 лютого 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О.,суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, Липовецький районний відділ Управління Державного земельного агентства у Вінницькій області, про визнання частково недійсним рішення сільської ради та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2014 року,в с т а н о в и л а: У лютому 2014 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори, на праві власності належить Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. Вказана частина будинку раніше належала на праві власності ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20 вересня 1976 року. Інша 1/2 частини вказаного будинковолодіння належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 За даним будинковолодінням закріплено земельну ділянку для його обслуговування у розмірі 0,15 га. Влітку 2013 року ОСОБА_5, маючи намір приватизувати вказану земельну ділянку, дізналась про те, що рішенням Липовецької міської ради 4 сесії 5 скликання від 12 жовтня 2006 року № 78 земельну ділянку площею 0,15 га було безкоштовно передано у власність ОСОБА_6, на підставі чого останньою було отримано державний акт на землю. Позивач вважає вказане рішення незаконним та таким, що порушує її право користування та володіння спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим просила суд визнати його частково недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку та рішення Виконавчого комітету Липовецької селищної ради від 25 лютого 1998 року № 24, на підставі якого на ОСОБА_6 переоформлено земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Скасовано рішення Виконавчого комітету Липовецької селищної ради від 25 лютого 1998 року № 24 в частині надання (переоформлення) земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої по АДРЕСА_1, на ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. Скасовано рішення Липовецької міської ради 4 сесії 5 скликання від 12 жовтня 2006 року № 78 в частині передачі земельної ділянки площею 0,15 га по АДРЕСА_1 безкоштовно у власність ОСОБА_6.У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним рішення сільської ради та скасування державного акта на право приватної власності на землю після спливу строку позовної давності. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд встановив, що позивачем не пропущено строку позовної давності, а також врахував, що внаслідок передачі у власність ОСОБА_6 спірної земельної ділянки Липовецька міська рада позбавила позивача права на відповідну частку земельної ділянки, що повинна належати сторонам на праві спільної сумісної власності, як співвласникам будинку, на якій він розташований, у зв'язку з чим дійшов висновку про скасування рішень міської та селищної рад. Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Однак рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 26 серпня 2009 року Липовецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області, ОСОБА_5 є спадкоємицею після смерті своєї матері ОСОБА_7 на Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1.З листа Липовецької міської ради від 28 серпня 2013 року вбачається, що згідно із земельно-кадастровою документацією земельна ділянка площею 0,1557 га по АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства. Для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд земельна ділянка по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 не надавалась. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (на якій розташований житловий будинок, що належав Ѕ частини ОСОБА_7 та Ѕ частини ОСОБА_8), площею 0,15 га по АДРЕСА_1, була виділена ОСОБА_8Рішенням Виконавчого комітету Липовецької селищної ради від 25 лютого 1998 року № 24 «Про надання земельних ділянок громадянам селища для ведення особистого підсобного господарства» земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 вирішено переоформити на ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.Рішення Липовецької сільської ради 4 сесії 5 скликання від 12 жовтня 2006 року № 78 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_6 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1. Згідно з витягом з рішення Липовецької міської ради Вінницької області 30 сесії 5 скликання від 6 жовтня 2009 року № 443 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та внесення часткових змін до рішень попередніх сесій міської та селищної ради про передачу у власність земельних ділянок» передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1473 га по АДРЕСА_1, в тому числі 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0473 га - для особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення 2 лютого 2010 року відділом Держкомзему у Липовецькому районі ОСОБА_6 видано два державні акти: серії ЯИ № 59222 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та серії ЯИ № 592223 на земельну ділянку площею 0,0473 га - для особистого селянського господарства.Встановивши, що за життя спадкодавця її право користування земельною ділянкою не припинялося, апеляційний суд на підставі ч. 1 ст. 377, ч. 3 ст. 1225 ЦК України дійшов висновку, що до позивача, як спадкоємиці попереднього землекористувача - ОСОБА_7, перейшло право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.Результат аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15. Вирішуючи спір, апеляційний суд не з'ясував, на яких умовах та яка частина земельної ділянки належала матері позивача, не перевірив обставин щодо цільового призначення земельної ділянки, не звернув уваги, що ОСОБА_6 видано державні акти про право власності на земельні ділянки загальною площею 0,1473 га по АДРЕСА_1, в той час як вимоги заявлено про скасування рішень Липовецької селищної та міської ради про передачу у власність земельних ділянок за вказаною адресою, площею 0,25 га та 0,15 га відповідно, не встановив, на підставі якого рішення ОСОБА_6 видано документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку за наявності рішення Липовецької міської ради Вінницької області 30 сесії 5 скликання від 6 жовтня 2009 року № 443. Крім того, на порушення вимог ст. ст. 11, 303 ЦПК України апеляційний суд не навів мотивів вирішення спору в частині вимог про скасування державного акта про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1, не з'ясував, на якій підставі видано такий акт, та чи є підстави для його скасування. За таких обставин ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Н.А. Горелкіна В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко