Номер провадження: 22-ц/785/1829/15
Головуючий у першій інстанції: Шепітко І. Г.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації' Одеської міської ради про визнання права користування квартирою та зобов'язання укласти договір найму та за зустрічним позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача укласти з нею договір найму на вказану квартиру. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона з січня 2003 року постійно проживає у зазначеному вище житлі, яке було надано їй як працівнику КП ДЕЗ. Також позивачка зазначила, що житло у 2003 році було непридатне для проживання та відновлено нею разом з членами своєї сім'ї, на протязі понад 11 років використовується як житлове приміщення. На думку позивачки, оскільки вона постійно працює двірником з 2002 року в КП ДЕЗ та постійно проживає у зазначеній квартирі з 2003 року разом зі своєю сім'єю, що складається з чоловіка, двох дочок з чоловіками та чотирма неповнолітніми дітьми, займається її впорядкуванням, постійно оплачує послуги за користування електричної енергією, прибирають територію, то вона набула право користування на вказане житло. Квартира належить місцевим радам, однак відповідач не надає згоди на укладення договору найму, тому вона вимушена звернутися до суду.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про виселення позивачки та інших осіб, які незаконно зайняли спірну квартиру, - згідно ст.116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення, обґрунтовуючи вимоги тим, що позивачка самовільно зайняла квартиру, ордеру на житло вона не має, квартира є аварійною.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі відповідачем зазначено тільки ОСОБА_2, оскільки представник позивача в позовній заяві не зазначив стосовно яких ще осіб заявлено позов, що суперечить вимогам ЦПК.

У судовому засіданні представники сторін наполягали на задоволенні вимог, не визнавши вимоги іншої сторони.

Представник третьої особи участі у справі не приймав.

Рішенням суду позов ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою та зобов'язання укласти договору найму задоволено частково, у зустрічному позові Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування квартирою АДРЕСА_1 до вирішення питання щодо зняття аварійності із зазначеної квартири, встановленої Рішенням №274 від 29.06.1984 року та протоколом №4 від 23.06.1984 року виконавчого комітету Ленінської районної ради м.Одеси.

В іншій частині позову відмовлено.

На дане рішення Суворівська райадміністрація принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, а у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки.

За змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належить місцевим радам. 29.06.1984 року рішенням №274 виконкому Ленінської райради м. Одеси було затверджено протокол №4 від 23.06.1984 року та вказану квартиру було визнано аварійною (а.с.120,121).

Вказана квартира АДРЕСА_1 була надана позивачці у січні 2003 року як двірнику за усним розпорядженням керівника КП ДЕЗ "Жовтневий" для відновлення та проживання зі своєю сім'єю, а зазначена квартира була аварійною та у ній ніхто не проживав.

З 2003 року по 2006 роки позивачка разом з членами своєї родини здійснили капітальний ремонт квартири, ПП "Дельта-Консалтинг" здійснено її оцінку як квартири, придатної для аварійною.

Дані про скасування рішення про визнання квартири аварійною чи зняття аварійності в матеріалах справи відсутні.

Позивачка по цей час проживає у АДРЕСА_1 разом з чоловіком, двома дочками, з їх чоловіками, у котрих по двоє неповнолітніх дітей, однак договір найму з нею не укладався, кошти за комунальні послуги вона не сплачує, здійснюючи оплату виключно за користування електричною енергією у відповідності до наданих дозволів (а.с. 19-42).

Вищезазначені обставини ОСОБА_2 не спростовувались, а її посилання на висновок державного підприємства Державний науково-дослідний інституту НIIПРЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ", виконаного на її замовлення, що квартира придатна для подальшої експлуатації не може бути прийнята судом до уваги, тому як відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до статті 58 Житлового кодексу України, єдиною підставою для вселення в жиле приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є ордер.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 на правомірне користування АДРЕСА_1 та визнання за нею права користування цією квартирою є безпідставним.

Відповідно до ч.3, ст. 116 Житлового кодексу України, будь-яка тривалість користування самовільно зайнятим приміщенням не породжує будь-яких прав на нього.

Заселеність жилого приміщення без правоустановчих документів, навіть за наявності рішення про надання цього приміщення, має вважатися самоправним.

Довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самоправно вселилися на жилу площу, фактично вступають у договірні відносини відкривають особистий рахунок, сплачують квартирну плату та плату за комунальні послуги, тощо.

В даному випадку спірна квартира є аварійною, заселенню не підлягає. Посилання ОСОБА_2 на усне розпорядження для заселення не може бути підставою для визнання за нею права користування квартирою і тому вона підлягає виселенню без надання іншого житла.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволення позову Суворовської райадміністрації.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради

задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову, Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування квартирою та зобов'язання укласти договір найму відмовити.

Позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити. Виселити ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г Журавльов

О.С. Комлева