РІШЕННЯ

іменем україни

03 березня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Куліш О.Г.,

за участю:

представника позивача - Пихтіної Ю.А.,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 серпня 2010 року по 01 липня 2014 року в сумі 3414 грн. 54 коп., які отримані за адресою: АДРЕСА_1.

Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 418 грн. 06 коп. та 3 % річних в сумі 213 грн. 29 коп. Всього просив стягнути 4045 грн. 89 коп.

Ухвалою суду від 05 грудня 2014 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 (а.с.43).

В судовому засіданні представник позивача Пихтіна Ю.А. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов ВП "Полтаватеплоенерго" задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в загальній сумі 4045 грн. 89 коп.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що в період, за який виникла заборгованість, квартира фактично належала ОСОБА_3 Тому він не повинен оплачувати заборгованість. В задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала частково. Зазначила, що наявність заборгованості за послуги теплопостачання вона визнає, але з сумою боргу не згодна, оскільки в розрахунку боргу позивачем не всі здійснені нею платежі враховані, крім того, завищені нарахування за гарячу воду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 був власником квартири, а відповідно і споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору міни, посвідченого 24 лютого 2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.3).

ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 серпня 2010 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.39-41).

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином за послуги, надані у серпні 2010 року споживач мав розрахуватись до 20 вересня 2010 року, коли власником квартири вже була ОСОБА_3

Таким чином споживачем послуг теплопостачання за адресою вказаної квартири за спірний період була ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що між нею та позивачем не укладений договір про надання послуг, суд до уваги не бере.

Такий договір між ОСОБА_3 та ВП "Полтаватеплоенерго" про надання послуг дійсно не укладався, але позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавав споживачу ОСОБА_3 як власнику квартири АДРЕСА_1, послуги з теплопостачання, а споживач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась, частково їх оплатила.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов'язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

За період з 01 серпня 2010 року по 01 липня 2014 року борг ОСОБА_3 за послуги теплопостачання склав 3414 грн. 54 коп. (а.с.5-6).

Посилання відповідача на невірний розрахунок її боргу суд до уваги також не бере, оскільки як встановлено судом, всі здійснені відповідачем платежі в даному розрахунку враховані.

Докази неврахування будь-якого платежу в матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом встановлено, що за послуги гарячого водопостачання позивач нараховує відповідачу заборгованість відповідно до норм споживання.

Такі дії в повній мірі відповідають вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Так, пунктом 10 Правил передбачено, що оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Пунктом 15 Правил передбачено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Як встановлено судом, відповідачем планову повірку лічильника проведено не було, у зв'язку з чим з 01 січня 2013 року плата за послуги гарячого водопостачання їй нараховується згідно пункту 15 Правил.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами з надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути 3414 грн. 54 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 418 грн. 06 коп., 3 % річних в сумі 213 грн. 29 коп., на відшкодування понесених судових витрат - суму у розмірі 243 грн. 60 коп., всього необхідно стягнути 4289 грн. 49 коп.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, що виникла станом на 01 липня 2014 року, в розмірі 3414 грн. 54 коп., компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 418 грн. 06 коп., 3 % річних в сумі 213 грн. 29 грн., на відшкодування понесених судових витрат суму у розмірі 243 грн. 60 коп., всього стягнути 4289 грн. 49 коп.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін.

Головуючий О.А.Самсонова

03.03.2015