Справа №1416/9449/12 07.10.2015 07.10.2015 07.10.2015
Провадження №22-ц/784/2034/15
Справа № 1416/9449/12-ц
Провадження № 22ц/784/2034/15 Головуючий в 1 інстанції - Кокорєва В.В.
Категорія: 39 Доповідач - Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

За участю секретаря: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2013 року

за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 р. ОСОБА_2 звернувся із позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що його батькові ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому ММР за № 575/80 від 10.05.1958 р. про виділ земельної ділянки під індивідуальне будівництво та рішення Ленінської районної ради № 305/6 від 26 серпня 1966 року про прийняття до експлуатації, належало домоволодіння АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2. його батько ОСОБА_4 помер, і після його смерті відкрилась спадщина на зазначене домоволодіння, яке позивач і його мати ОСОБА_5 фактично прийняли в спадщину, оскільки постійно мешкали в ньому та користувалися ним на момент смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_5 , на момент смерті якої позивач продовжував мешкати та користуватися зазначеним домоволодінням. Проте при зверненні до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на ціле домоволодіння з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке розташоване в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв?язку з допущеним судом порушенням норм матеріального та процесуального права..

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно із даними Спадкового реєстру спадкова справа після його смерті не відкривалась, отже спадкоємці відсутні.

Зазначене є підставою для розгляду справи в суді апеляційної інстанції за участю апелянта та інших осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні

дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції як на встановлені ним обставини послався на наступне.

На підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради за № 575/80 від 10.05.1958 року про виділ земельної ділянки під індивідуальне будівництво та рішення Ленінської районної ради № 305/6 від 26.08.1966 року про прийняття до експлуатації, ОСОБА_4 належало ціле домоволодіння з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної

власності від 10.06.1958 р. ОСОБА_4 відділом комунального господарства виконкому Сталінському району надано у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 524 кв. м.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що зазначений будинок було введено в експлуатацію, однак померлий ОСОБА_4 не встиг отримати

правовстановлюючі документи на нього.

Крім того суд послався на те, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, і після його смерті відкрилася спадщина на зазначене вище майно.

Також суд послався на те, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, і суд встановив, пославшись на ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.), що діяв на той час, що спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є її син ОСОБА_2, оскільки він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в межах продовженого судом строку.

Проте погодитись з висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р., що діяв на час відкриття спадщини, визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.4), прізвище позивача ОСОБА_2 зазначено як ОСОБА_2, його батьками зазначені ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

У свідоцтвах про смерть, копії яких також знаходяться в матеріалах справи (а.с.5-6), зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_5.

Доказів того, що зазначені особи - спадкодавці, маючи інше прізвище, є батьками позивача ОСОБА_4, останній суду не надав, а суд на зазначене уваги не звернув, внаслідок чого дійшов поспішного висновку щодо права позивача на спадщину, яка відкрилася після їх смерті.

Крім того суд не взяв до уваги наступного.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Як вбачається із матеріалів справи, позивача ОСОБА_2 було знято з реєстрації 22.09.1998 року за адресою: АДРЕСА_1 і зареєстровано лише 13.03.2007 року, і весь цей час, як також вбачається із матеріалів справи, він відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Згідно із наданою апелянтом ОСОБА_1 довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи, він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.05.1985 року по 04.02.2010 року. потім по 2014 рік відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Отже зареєстрованим за вищезазначеною адресою і проживаючим там на дати смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був саме ОСОБА_1, а не позивач.

Позивач ОСОБА_2, знаючи про зазначені обставини, звернувшись до суду, зазначив відповідачем не брата ОСОБА_1, і навіть не Миколаївську міську раду, а її виконавчий комітет.

Згідно із діючим цивільним процесуальним законодавством (ст. 33 ЦПК України) у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Крім того, суд першої інстанції не зазначив, на підставі якої норми права ним визнано за позивачем ОСОБА_2 право на спадковий будинок при відсутності правовстановлюючих документів на нього, як-то ним же було встановлено.

За таких обставин рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303,307,309,316 ЦПК України,колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: