Ухвала

іменем україни

02 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з допомогою залученого фахівця встановлював на фасаді будинку над вікном своєї квартири супутникову антену. При цьому ОСОБА_5, яка проживає в цьому ж будинку, почала висловлювати своє обурення його діями і погрожувала пошкодити антену або зняти її. В той час, коли позивач знаходився в квартирі з указаним фахівцем, його повідомили, що відповідач навмисно пошкодила його антену. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути на його користь із ОСОБА_5 1085 грн витрат на ремонт антени та 800 грн на компенсацію моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що відповідно до табелю обліку робочого часу відповідач у день та час завдання позивачу шкоди перебувала на робочому місці, що також підтверджується показаннями свідків. Позивачем не доведено належними та допустими доказами обставини, на які він посилався в обґрунтування свого позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук Л.М. МазурТ.О. Писана