У х в а л а

ІМенем УКраїни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І, Наумчука М.І.,-

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 500 грн щомісяця на період навчання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1 липня 2016 року включно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що повнолітня дочка позивача та відповідача - ОСОБА_5, є студенткою денної форми навчання загальноекономічного факультету 1-го курсу НОУ ВПЛ «Інститут економіки» у м. Подольську Московської області Російської Федерації, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний надавати їй утримання на період навчання до досягнення нею 23 років.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від

3 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 29 квітня 2015 року і до закінчення дочкою навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 2 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено та зменшено розмір аліментів з 400 грн до 200 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 2 липня 2015 року у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 жовтня 2009 року.

Під час перебування в шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час звернення до суду із позовом ОСОБА_5 є студенткою денної форми навчання НОЗ ВПО «Інститут економіки».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що із урахуванням можливості надання відповідачем грошового утримання, а також з огляду на вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем знаходження навчального закладу, з нього необхідно стягувати 400 грн грошового утримання на дитину, яка продовжує навчання.

Зменшуючи розмір стягнутого грошового утримання до 200 грн щомісяця, апеляційний суд врахував те, що з нього щомісяця стягується 20 % від заробітку до погашення суми боргу в розмірі 68 253 грн 90 коп., а на утриманні перебуває дружина - ОСОБА_6, яка не працює та здійснює догляд за батьком-інвалідом І групи.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 199 СК України <nau://ukr/2947-14|st199> якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім дочкою, сином.

З огляду на викладене, однією із обов'язкових умов, за яких можливе покладення на батьків обов'язку по утриманню повнолітньої дитини, є їх спроможність надавати таку допомогу.

Як убачається із матеріалів справи, заперечуючи проти позову,

ОСОБА_4 зазначав про те, що за рішенням суду з нього стягується щомісяця 20 % з усіх видів заробітку до погашення заборгованості у розмірі 68 253 грн 90 коп., а за іншим рішенням суду - аліменти у розмірі 400 грн щомісяця на утримання сина, ОСОБА_7, до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що його офіційна заробітна плата становить 1300 грн, а більшу частину свого заробітку він змушений віддавати на погашення боргу та на оплату аліментів, то у нього відсутня можливість надавати утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання (а.с. 16-18).

Вирішуючи спір, суди не встановили загальний розмір коштів, які стягуються з ОСОБА_4., не встановили, який дохід має відповідач, його матеріальне становище, та, відповідно, чи може він надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці.

З огляду на викладене, висновок судів про можливість відповідача надавати допомогу повнолітній дочці є передчасним.

Потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням, без встановлення можливості батьків надавати таку допомогу, не може бути підставою для задоволення позову про покладення обов'язку по її утриманню з урахуванням того, що такий їх обов'язок не є безумовним.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків з ким вона проживає. За змістом зазначених статей ОСОБА_3 мала право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітньої дочки й ОСОБА_3, яка мала право брати участь у вказаній справі у якості позивача, а з огляду на те, що ОСОБА_5 є дієздатною, аліменти мали бути стягнуті на її, а не інших осіб, користь, і тоді, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в її інтересах.

Право на звернення до суду з позовом не наділяє таку особу правом

матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в тому числі і щодо стягнення аліментів на свою користь.

Ці положення закону при вирішенні спору не враховані, аліменти стягнуті на користь матері повнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_3 Сама

ОСОБА_5 не брала участі у розгляді справи як позивач.

З огляду на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального закону, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до положень ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 2 липня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук