Справа № 137/1235/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н. В. з участю секретаря Хижук Л.І. за участю сторін : позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу .

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. В позові зазначає, що 28.12.2015 між нею, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_4 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів зі строком повернення на протязі першого кварталу 2013 року, а саме до 01 квітня 2013 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою Відповідача від 28 грудня 2012 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦЬС України). Розписка на яку посилається Позивач, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником (Відповідачем), що відповідає вимогам цивільного законодавства. Грошові кошти у розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів були передані 28 грудня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України на 01 липня 2015 року 1 долар США дорівнює 21,005219 українським гривням. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем на 01.07.2015 складає 315078,28 (триста п'ятнадцять тисяч сімдесят вісім гривень 28 копійок). Строк повернення даної суми у розписці визначений перший квартал 2013 року, тобто до 01.04.2013. Станом на 01 липня 2015 року сума позики ОСОБА_4 не повернута.

У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦКУ: Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, заборгованість зі встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості від суми боргу складає: Для розрахунку взяті індекси інфляції з квітня 2013 року по липень 2015 року включно, сума становить

240719,80 грн.

Для розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми

позивачем використана формула:

Сума санкції = С X З X Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочень

315078,28 грн. х З х 821 : 365 : 100 = 21261,31 грн.

Отже, фінансова санкція у розмірі трьох процентів річних від суми боргу склала 21261,31 грн. (двадцять одна тисяча двісті шістдесят одна гривень 31 копійка). Таким чином, загальна сума боргу з урахування санкцій складає: 315078,28 грн. + 240719,80 грн: + 21261,31 грн. = 577059,39 грн. (п'ятсот сімдесят сім тисяч п'ятдесят дев'ять гривень 39 копійок). Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму боргу, а також відшкодувати судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що між нею та відповідачем 28.12.2012 було укладено договір позики, відповідно до якого вона надала ОСОБА_4 грошову позику в розмірі 15000 (пятнадцять тисяч) доларів США, які відповідач повинен був повернути до 01.04.2013 року. Відповідач свої зобовязання за договором не виконав, коштів не повернув, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_4 577059.39 гривень боргу за договором позики, а також відшкодувати судові витрати. Крім того, позивач зазначила, що неодноразово позичала кошти ОСОБА_4, до трьох разів, він завжди віддавав кошти, однак останнього разу коли вона позичила йому кошти в сумі 15000 (п ятнадцять тисяч) доларів США він кошти не повернув.

Представник позивача, ОСОБА_2 позов підтримав в повному обсязі та просив задовільнити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав. Пояснив, що дійсно позичав гроші у ОСОБА_1, але вже давно з нею розрахувався. Оскільки він віддав позивачеві і ту суму коштів, що позичав, і відсотки за користування грошима. Загальна сума повернутих ним коштів складає понад 30000 доларів США. В 2008 році він позичив у ОСОБА_1 12000 доларів США та 45000 гривень, які вже давно повернув. А розписку, яку надала позивач він писав у неї вдома під тиском і після погроз,які були як йому, так і його близьким. Гроші в сумі 15000 (пятнадцять тисяч) доларів США він взагалі у неї не брав. Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що він щомісячно сплачував відсотки за користування коштами в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США. У разі,якщо він своєчасно не повертав відсотки, до нього постійно приїжджав син ОСОБА_1 зі своїми друзями, які погрожували йому та його близьким, про що він неодноразово звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами. Також сама ОСОБА_1 постійно телефонувала відповідачеві з погрозами фізичної розправи, про що відповідач також заявляв в правоохоронні органи. Тому, за зазначених вище обставин, ОСОБА_4 просив суд у позові відмовити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що в момент написання розписки гроші його довірителю не передавались, тому договір не є укладеним.

Свідок, ОСОБА_5 зазначив, що є родичем чоловіка позивача. Суду пояснив, що ОСОБА_4 всім винен кошти і йому і позивачеві ОСОБА_1 Він був присутній при тому, коли позивач позичала відповідачеві 15000 доларів США. Дати коли це відбулося він не памятає, але стверджує, що кошти ОСОБА_1 позичала ОСОБА_4 у власній квартирі в смт.Літині. Розписку про те, що ОСОБА_1 позичила ОСОБА_4 гроші в сумі 15000 доларів США, останній писав при ньому.

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_4 Суду пояснила, що ОСОБА_4 позичав у тьоті ОСОБА_7 гроші, не памятає коли і яку суму , але знає що вони домовлялися і він написав розписку на суму 12000 (дванадцять тисяч) доларів США . Щомісяця ОСОБА_4 повертав т.ОСОБА_7 відсотки в розмірі 1000 доларів США. Також свідок зазначила, шо не була присутня при передачі коштів.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що знайомий з відповідачем на протязі 13 років. ОСОБА_4 звертався до нього з проханням позичити гроші, оскільки йому погрожувала ОСОБА_1, якій він заборгував значну суму коштів.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що є чоловіком позивачки. Був присутнім при передачі грошей в сумі 15 000 дол. США та при написанні розписки в грудні 2012року.

Вислухавши сторін, свідків, вивчивши документи, які є у справі суд вважає, що позов частково обгрунтований та підлягає до часткового задоволення. Суд прийшов до такого переконання виходячи з наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а і факту передачі грошової суми позики. Відповідно до копії розписки (а.с.11) встановлено, що відповідач ОСОБА_4 власноручно написав розписку про те, що заборгував ОСОБА_1 15 тис. дол. США та зобов'язується повернути. Не визнаючи позов, представник ОСОБА_4 посилався на те, що відповідач в момент написання розписки не отримав гроші, а лише підтвердив факт наявності боргу.

Однак така позиція не заслуговує на увагу тому, що аналіз вище наведених норм свідчить, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем і відповідачем існують правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідач ОСОБА_4 не заперечував факту позики грошей , однак він стверджує, що гроші позичив у 2008 році і протягом тривалого часу виплочував борг з відсотками ,тому вважає, що повністю розрахувався із позивачкою. Однак жодного доказу на підтвердження цих обставин не надав. В свою чергу, позивачка зазначає, що неодноразово позичала відповідачу гроші і він повертав борг. Про наявність таких віносин свідчить роздруківка звукозапису (а.с.53-58), пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Звернення до правоохоронних органів , як з боку позивачки, так і з боку відповідача(а.с.37-40,17-19) підтверджують те, що боргові правовідносини існуть на даний час також. Наявність у позивачки ОСОБА_7 розписки підтверджує те, що ОСОБА_4 боргові зобов'язання не виконав. Позиція ВСУ з цього привода висловлена в рішенні від 16 лютого 2011 року у справі (№ 6-2573св10) де зазначено, що наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. Відповідач, заперечуючи проти позову , посилається на те, що грошей за договором позики не отримав. Однак на час розгляду справи договір позики є дійсним, він відповідачем не оспорювався. Стаття 1051 ЦК України, передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідач не скористався правом на оспорення договору позики, жодного доказу на підтвердження своєї позиції суду не надав. Доказів позивача не спростував. Згідно ст. ст. 10 та 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що сума боргу становить 15 тис. дол. США. Відповідно до офіційного курсу НБУ 100 дол.США дорівнює 2 100.52 грн. Таким чином 15000Х2100,52 становить 315 078,28 грн., що і підлягає стягненню.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Правові позиції ВСУ з даного питання висловлено в постанові від 17 жовтня 2012 року у справі (№ 6-20441св12) про стягнення боргу, де зазначено, що за договором позики суд з урахуванням положень статті 533 ЦК України погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що якщо особа, яка отримала позику в доларах США, не виконала своїх зобовязань, то з неї судом стягується сума позики в гривні. А також в постанові від 3 жовтня 2012 року у справі (№ 6-20919св12) про стягнення боргу за договором позики , де суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позичальник зобовязаний повернути позику у строк і в порядку, які встановлені договором. Разом із тим, коли грошове зобовязання повинне бути виконане в грошовій одиниці іншої держави, сума боргу стягується в гривні за відповідним курсом (частина друга статті 533 ЦК України).

Що стосується стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних, то у цій частині позову слід відмовити.

Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Поскільки позов задоволено частково, на користь позивача із відповідача слід стягнути 3150, 7 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 10,11,60, 213-215 ЦПК України, ст.1046, 1047,1049 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 315 078, 28 грн. (триста п'ятнадцять тисяч сімдесят вісім гривень , двадцять вісім коп.). В задоволені решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3150, 7 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через районний суд протягом 10 днів.

Суддя : Білик Н. В.