Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2015 р. г. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси, у склад:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги відділу опіки та піклування Суворовського районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійснені права власника шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1, діюча в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, подала до суду позовну заяву, в якій просить зобовязати відповідача ОСОБА_3 не чинити їй та сину перешкод у здійснені прав власності шляхом зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 та висилити його з вказаної квартири.

В обґрунтування свого позову, вона посилалася на те, що проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 жовтня 1999 року по 23 серпня 2005 року. Під час спільного проживання, 21 жовтня 2000 року у них народився син, вказаний вище. 18 квітня 2002 року вони з відповідачем придбали у свою спільну сумісну власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, де проживали однією сімєю. Після розірвання шлюбу у 2005 році, вони залишилися проживати разом в зазначеній квартирі і з відповідача на її користь за рішенням суду від 07 червня 2005 року, стягувалися аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина. 02 квітня 2007 року між нею і відповідачем була укладена мирова угода, затверджена ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси, відповідно до якої, відповідач ОСОБА_3 відмовився від належної йому 1/2 частини вказаної вище квартири на користь сина з визнанням за останнім права власності. А вона відмовилася від подальшого стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Після розірвання шлюбу, відповідач обіцяв їй добровільно висилитися із квартири, як тільки знайде інше житло. Однак, до теперішнього часу відповідач не висиляється з квартири, яка на праві власності належить їй і сину, перешкоджаючи їм, як власникам в володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Квартира однокімнатна і їй з сином, якому 15 років та який страждає захворюванням на ДЦП, образним грудо - поясним сколіозом, важко проживати в ній разом з відповідачем. Тому просила її позовні вимоги задовольнити на підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 126 ЖК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування і у звязку з неявкою в судове засідання, належним чином повідомленого відповідача, просила розглянути справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення.

Відповідач в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, встановленому законом, замовною поштою. Відповідно до довідки поштового відділення, відповідач відмовився отримувати повістку та документи.

Третя особа в судове засідання не прибула. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, встановленому законом, замовною поштою. Причини неявки суду не повідомили.

За заявою представник позивача, суд розглянув справу в заочному порядку без участі відповідача на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України.

Вислухав представника позивача, вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка і відповідач проживали однією сімєю в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1999 року по 23 серпня 2005 року.

Під час спільного проживання, у них народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про його народження (л.с. №7).

18 квітня 2002 року, під час знаходження в шлюбі з відповідачем, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, позивачка придбала у спільну сумісну власність подружжя, однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 30,2 кв./м., жилою площею 15,9 кв./м., де вони проживали всією сімєю та де проживають по теперішній час разом (л.с.№№6,10).

23 серпня 2005 року, позивачка і відповідач припинили свої шлюбні відносини і свій шлюб розірвали, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (л.с. №9).

02 квітня 2007 року, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси, яка набрала законної сили, була затверджена мирова угода між позивачкою і відповідачем, відповідно до якої ОСОБА_3 передав у власність своєму синові ОСОБА_2 1/2 частини належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2, які ОСОБА_1, діюча в інтересах сина, прийняла і не заперечувала проти визнання за неповнолітнім сином права власності на вказану частину квартири. У звязку з передачею права власності на 1/2 частини вказаної квартири, ОСОБА_1 відмовилася від стягнення з ОСОБА_3 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 аліментів, призначені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2005 року. Також, згідно пункту 6 мирової угоди, сторони домовились, що ОСОБА_3 зберігає право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 (л.с. №11).

Згідно ст. 156 ч.1 та ч.4 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок

користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 набув право користування квартирою №18 в будинку №70 по вулиці Кримській у м. Одесі, якою правомірно користується, проживаючи в ній та будучи по ній зареєстрованим, що підтверджується довідкою №689 від 11 червня 2015 року, виданої КП «ЖКС «Північний» Суворовського району м. Одеси (л.с. №6).

Будь яких підстав для виселення відповідача ОСОБА_3, як колишнього члена сімї власника квартири, які передбачені ст. 116 ЖК України та з інших передбачених законодавством України підстав, ні позивачка, ні її представник в судовому засіданні не навели та не надали.

Посилання позивача та її представника на положення ст. ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, як на правові підстави своїх позовних вимог, суд вважає помилковими та такими, що не регулюють виниклі між нею та відповідачем правовідносини.

Також суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що відповідач після розірвання з нею шлюбу пообіцяв добровільно висилитися із спірної квартири, та те, що він працюючи підприємцем має можливості придбати собі житло, оскільки вони не ґрунтуються на законі і ніякого правового значення для вирішення виниклого між ними спору, не мають.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при виникненні позовних вимогах про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, предметом доказування являється наявність втрати права на житло, або взагалі його відсутність чи інше, передбачене ЖК України, що в судовому засіданні ні позивачкою ні її представником при зазначених вище обставинах не доведено та не доказано. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Відповідно до норм ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійснені права власника шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення відмовити.

Копію рішення направити відповідачу та третій особі.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, яка подається до Суворовського районного суду м. Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: