Справа № 2-4568/2011р.
Провадження № 2/201/530/2015р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2010р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. № 2-3).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.03.2010р. було замінено найменування позивача з ВАТ "Раййффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" на ПАТ "Раййффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у зв'язку із зміною найменування позивача ( а.с. № 39).

Тричі, а саме 12.07.2010р., 15.03.2011р. та 20.10.2011р. судом зупинялося провадження по справі до вирішення іншими судами цивільних справ за позовом ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним (а.с. № 63, 79, 88) та тричі відновлювалося провадження, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 залишалися без розгляду кожного разу у зв'язку з неявкою позивача у судові засідання (а.с. № 68, 82, 114).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 15.12.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії у сумі 395 000 дол. Строком на 240 місяців з 14.12.2006р. по 15.12.2026р. зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання умов договору, між сторонами було укладено договір іпотеки. Позивач зі свого боку виконав свої зобов'язання, проте відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку, у зв'язку з чим станом на 24.12.2009р. у нього виникла заборгованість 424 918,24 дол. США, яка складається з: заборгованості по кредиту - 414 115,14 дол. США, заборгованості по процентам - 6000дол. США, заборгованості по пені - 4803,10 дол. США, яку представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 24.04.2013р. - а.с. № 139) просила стягнути за курсом долара станом на 23.12.2009р. З наданої представником позивача ОСОБА_4 заяви, вбачається, що уточнювати позовні вимоги банк не бажає, а тому при винесені даного рішення, суд розглядає вимоги в редакції від 21.01.2010р. (а.с. № 2-3) щодо стягнення заборгованості в розмірі 424 918,23 дол. США, що є еквівалентом 3 385 748грн. 54коп. /з урахуванням того, що представник позивача просила застосувати курс визначений на 23.12.2009р./ (а.с. № 152-153).

Відповідач після останнього відновлення провадження по справі 02.10.2014р. (а.с. № 116) в судові засідання жодного разу не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини не явки суд не сповістив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.

Належне повідомлення ОСОБА_2 про дату судового засідання 11.03.2015р. підтверджується повідомленням про отримання судової повістки (а.с. № 136), а належне повідомлення про дату судового засідання 09.04.2015р. підтверджується копією квитанції про відправку (а.с. № 154). Крім того, про те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату судового розгляду 09.04.2015р. свідчить той факт, що в своїй заяві про зупинення провадження, яка надійшла до суду 07.04.2015р., останній просив суд зупинити провадження по справі в судовому засіданні, призначеному на 11.30 год. 09.04.2015р. (а.с. № 149).

За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі ст. 169 ЦПК України та з урахуванням того, що з наявних в матеріалах справи заяв відповідача або його представника вбачається, що ОСОБА_2 за п'ять років змінив свою позицію у справі із фактичного визнання позовних вимог до їх не визнання та затягування розгляду справи, і ця позиція буде оцінена в ході розгляду справи, суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України.

Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 15.12.2006р. між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (в подальшому найменування банку було змінено на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", оскільки була прийнята нова редакція статуту (а.с. № 37)) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/120428/3101/74 (а.с. № 6-8).

За умовами даного договору банк надав відповідачеві кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 395 000 дол. США на строк 240 місяців по 15.12.2026р. включно зі сплатою процентів в розмірі 14% річних.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується копією заяви про видачу готівки № 1 від 15.12.2006р., згідно якої відповідач отримав 395000дол. США, що еквівалентно 1 994 750 грн. (а.с. № 11). Крім того, факт отримання грошових коштів не заперечував й відповідач, оскільки як вбачається з його заяви від 22.03.2010р., відповідач зазначав про бажання станом на 22.03.2010р. погашати заборгованість в добровільному порядку (а.с. № 40).

Станом на 24.12.2009р. відповідач має заборгованість 424 918,24 дол. США, яка складається з: заборгованості по кредиту - 414 115,14 дол. США, заборгованості по процентам - 6000дол. США, заборгованості по пені - 4803,10 дол. США, яка розрахована відповідно до п. 10.1 кредитного договору (а.с. № 13).

З огляду на те, що представник позивача просила стягнути кошти за кредитним договором по курсу долара до гривні станом на 23.12.2009р., то положення абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", стосовно стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду у разі пред'явлення позову в іноземній валюті не застосовуються та заборгованість станом на 24.12.2009р. в гривневому еквіваленті складає 3 385 748грн. 54коп., яка включає в себе: заборгованість по кредиту - 3 299 669грн. 44коп., заборгованість по процентам - 47 808грн., заборгованість по пені - 38 271грн. 10коп., яка розрахована відповідно до п. 10.1 кредитного договору (а.с. № 13,14).

Як вбачається з наданих представником позивача доказів, станом на день винесення даного рішення, відповідач має заборгованість та вона не погашена на сьогоднішній день. Не дивлячись на те, що належне виконання кредитного договору було забезпечено договором іпотеки, проте банк не звертався до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтвердив представник позивача в наданій суду заяві (а.с. № 152-153, 155-171).

Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/120428/3101/74 від 15.12.2006р. станом на 24.12.2009р. в розмірі 3 385 748грн. 54коп., з яких : заборгованість по кредиту - 3 299 669грн. 44коп., заборгованість по процентам - 47 808грн., заборгованість по пені, яка розрахована на підставі п. 10.1 кредитного договору - 38 271грн. 10коп.

При винесені даного рішення, судом врахована позиція відповідача та його представника, викладена в чисельних заявах про зупинення провадження по справі, а саме те, що відповідач вважає недійсним кредитний договір, проте з огляду на те, що відповідач на протязі п'яти років недобросовісно користується своїми процесуальними правами сторони по справі, в судові засідання не з'являється, подає чисельні позови до різних судів про визнання кредитного договору недійсним, які в подальшому залишаються без розгляду у зв'язку з його неявкою (а.с. № 51-56, 70, 75-76, 82, 84-85, 114, 142-143, 149-150), то суд критично оцінує посилання відповідача щодо недійсності кредитного договору, оскільки жодного підтвердження цьому відповідачем не надано. Крім того, поза увагою суду не може залишатися заява відповідача, написана в суді 22.03.2010р. власноруч про те, що він має намір погашати заборгованість в добровільному порядку (а.с. № 40).

Між тим, у разі визнання в майбутньому недійсним кредитного договору, відповідач на стадії виконання не позбавлений звернутися із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню або обрати будь-який інший спосіб захисту своїх прав.

З огляду на те, що розмір пені, який підлягає стягненню менший ні ж заборгованість по тілу кредиту, то положення ч. 3 ст. 551 ЦК України в частині зменшення розміру пені, застосуванню не підлягають.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог банку у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1700грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн. (сплачених 25.12.2009р. позивачем за вимогами закону на той період), що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи (а.с. № 4, 5).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 550, 610, 1054 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/120428/3101/74 від 15.12.2006р. станом на 24.12.2009р. в розмірі 3 385 748грн. 54коп., з яких: заборгованість по кредиту - 3 299 669грн. 44коп., заборгованість по процентам - 47 808грн., заборгованість по пені, яка розрахована на підставі п. 10.1 кредитного договору - 38 271грн. 10коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.