АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Головачова Я.В., Пікуль А.А.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 р. ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення штрафу за невиконання умов договору іпотеки.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 18.04.2008 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 45 000,00 доларів США зі сплатою 13,3 процентів річних на строк до18.04.2028 р.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в той же день, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1, та укладено договір поруки між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2,ОСОБА_3, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №36/08/840 від 18.04.2008 р. як солідарний боржник.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1, як позичальник, та ОСОБА_2, як поручитель, належно не виконують зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування, просив стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 813,59 доларів США та 13 971,13 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 штраф у розмірі 40 600,00 грн. за невиконання умов договору іпотеки від 18.04.2008 р.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2015 р. позов про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Справа №756/9776/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10918/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
До Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 18.04.2008 р. № 36/08/840 у розмірі 31 813,59 доларів США та 13 971,13 грн. та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили рішення суду скасувати та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначали, що суд першої інстанції не повідомив їх про день та час розгляду справи, чим порушив її право приймати участь в судовому засіданні, що на їх думку, є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Вказували на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що єдиним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, та що ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями не мав права здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Також суд не урахував доводи ОСОБА_1 про те, що умови кредитного договору є несправедливими в частині надання кредитних коштів в іноземній валюті, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду позичальника як споживача кредитних послуг, оскільки всі ризики знецінення національної валюти України Банк покладає виключно на позичальника.

Звертали увагу, що суд першої інстанції не урахував, що відповідно до листа від 13.06.2014 р. за № 501013/1477, Банк визнавав, що ОСОБА_1 сплатила тіло кредиту на суму 13 192,11 доларів США та відсотки на суму 30 103,89 доларів США, а всього 43 296,00 доларів США.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» просив відхилити апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої і другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 18.04.2008 р. між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу в кредит у розмірі 45 000,00 доларів США під 13,3% річних на строк до 18.04.2028 р., шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 відкритий в Оболонському відділенні № 52 ВАТ АБ «Укргазбанк».

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в той же день, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1

18.04.2008 р. між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 як поручитель зобов'язувався перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №36/08/840 від 18.04.2008 р. як солідарний боржник.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежно виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 31 813,59 доларів США та 13 971,13 грн., а тому боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

З наданого ПАТ АБ «Укргазбанк» розрахунку убачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 31 813,59 доларів США, та складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 30 375,00 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом - 362,27 доларів США, поточної заборгованості по процентах - 392,29 доларів США, простроченої заборгованості по процентах - 684,03 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 033,53 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 4 937,60 грн.

Правильність зазначеного розрахунку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спростувала належними та допустимими доказами.

Не є обґрунтованим і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не звернув уваги, що умова кредитного договору в частині надання їй коштів в іноземній валюті є несправедливою, оскільки коливання курсу призводить до того, що всі ризики знецінення національної валюти України Банк покладає виключно на позичальника.

Так ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами надання кредиту в повному обсязі, що підтверджується її підписами на кожній сторінці договору, а коливання курсу іноземної валюти не є підставою для визнання такої умови несправедливою, оскільки при належній завбачливості вона могла передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, який мав тенденцію до зростання, але укладаючи кредитний договір в іноземній валюті діяла на власний розсуд та ризик.

Твердження, що Банк надав кредит в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії на здійснення даної валютної операції є непереконливим з огляду на наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі для ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» мало банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій, то укладений кредитний договір в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повідомив відповідачів про день та час розгляду справи, чим порушив їх право на участь в судовому засіданні є безпідставними, оскільки з матеріалів справи убачається, що представник ОСОБА_1 надавав пояснення в судовому засіданні 17.03.2015 р. та був повідомлений про розгляд справи на 09.04.2015 р. та 03.06.2015 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками.

Крім того за місцем реєстрації ОСОБА_2 рекомендованим листом направлялися повістки із зазначенням дати та часу розгляду справи.

У зв'язку з тим, що кредитний договір не визнаний судом недійсним, то посилання в апеляційній скарзі на ч. 2 ст.548 ЦК України, як на підставу для визнання договору іпотеки недійсним, колегія суддів не приймає до уваги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: