Провадження №2/760/4495/15
Справа №760/9417/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Усатової І.А.
при секретарі - Здорик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виплати та 3 % річних, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України - про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виплати та 3% річних.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був звільнений з військової служби у Збройних Силах України та йому встановлена 2 група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
Зауважує, що відповідачем 19 червня 2014 року була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 159246,00 грн. відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року, якою адміністративний позов позивача до відповідача задоволено частково, визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, за вирахуванням проведеної виплати.
Зважаючи на зазначене позивач, вважаючи свої права порушеними, просив суд стягнути з відповідача суму встановленого індексу інфляції за час прострочення з 01. 12. 2013 року по 18.06.2014 року включно, в розмірі 19308,27 грн. та 3% річних від простроченої суми з 01. 12. 2013 року по 18.06.2014 року включно у розмірі 2617,74 грн., а всього 21926,01 грн.
11.06.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю.
В письмових запереченнях посилається на те, що факт виникнення судового рішення, прийнятого за результатами публічно-правового спору, не може бути доказом виникнення цивільно-правових відносин між сторонами у даній справі, в зв`язку з чим застосування позивачем положень ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин є помилковим.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року, якою адміністративний позов позивача до відповідача задоволено частково, визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, за вирахуванням проведеної виплати. Постанова набрала законної сили.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 111 від 19.06.2014 року «Про виплату грошової допомоги» прийнято рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з набуттям законної сили постанови суду, в тому числі і ОСОБА_1 в сумі 159 246,00 грн. (а.с. 47-48).
З наявної в матеріалах справи довідки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5110 від 03.06.2015 року вбачається, що на виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, визначеного на день встановлення інвалідності в сумі 205 173,00 грн. замість 45927,00 грн. та вказано здійснити виплату в різниці в сумі 159 246,00 грн. Також, зазначено, що дана сума перерахована на банківський рахунок позивача 19.06.2014 року (а.с. 14).
За умовами ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Як встановлено судом, на підставі постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року, яка набрала законної сили, у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов`язання про сплату одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
В свою чергу, таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.
У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 жовтня 2014 року, яка за вимогами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
За таких обставин, встановлено грошове зобов`язання відповідача сплатити позивачу наведені ним у цій позовній заяві види виплат, а саме: інфляційних втрат та 3% річних.
Розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦКП України та з врахуванням набуття законної сили постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року, суд визнає вірним проведений позивачем розрахунок періоду прострочення виплат, який визначено з 01. 12. 2013 року по 18.06.2014 року.
З огляду на наведене, з врахуванням позовних вимог та суми невиплаченого матеріальної допомоги при настанні інвалідності в розмірі 159246,00 грн., та розрахована із неї сума інфляційних втрат за цей же період з 01. 12. 2013 року по 18.06.2014 року становить 19308,27 грн., а сума 3% річних становить за цей же період 2617,74 грн., відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом критично оцінюються доводи представника відповідача та не приймаються до уваги, що між сторонами склались адміністративні (публічні правовідносини), а не цивільно-правові відносини з огляду на таке.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.21 Постанови Пленуму від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування ( суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.
Позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого цивільного права на отримання грошових коштів та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання відповідачем зобов`язання щодо виплати вказаних коштів позивачу, а тому між сторонами склались цивільно-правові, а не адміністративні правовідносини.
Крім того, виходячи з вищевикладеного судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача, що оскільки в постанові Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року не має терміну «стягнути грошові кошти», а є лише «зобов`язати виплатити», то не можна казати проте, що між сторонами на підставі такого судового рішення виникли грошові зобов`язання, в зв`язку з чим застосування до таких правовідносин ст. 625 ЦК України є помилковим.
Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, або підстави звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд відмічає, що відповідач в судовому засіданні не надав доказів та не навів переконливих доказів правомірності своїх дій по простроченню виконання ним рішення суду про виплату грошового забезпечення.
Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.
При доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову та на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 988, 992, 625 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виплати та 3 % річних - задовольнити.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 індекс інфляції за час прострочення виплати у сумі 19308 грн. 27 коп., 3% річних у сумі 2617 грн. 74 коп., всього 21926 грн. 01 коп.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: І. А. Усатова