АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Семенюк Т.А.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», поданою через представника Качуру Людмилу Володимирівну, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, в якому просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором від 13.06.2006 року звернути стягнення на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачам шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; на період до реалізації предмета іпотеки - передати це майно на зберігання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та виселити відповідачів з цієї квартири.

В обґрунтування позову зазначали, що позичальник ОСОБА_7 помер, умови кредитного договору не виконано. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, а відповідачі є спадкоємцями померлого.

Справа № 756/4552/14
Апеляційне провадження № 22-ц-796/4033/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Андрейчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував положення ст. ст. 1281, 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими іпотека є дійсною для набувача майна. Зобов'язання за кредитним договором, будучи не виконаним за життя позичальником, не припинилися внаслідок його смерті і передбачають правонаступництво в порядку спадкування. Відповідачі успадкували по 1/6 частині квартири та на них лежить відповідальність щодо задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Суд не врахував, що заборгованість складається із 15 344,84 доларів США та 483 405,23 грн. пені. Крім того, суд не звернув уваги на те, що квартира перебувала у спільній власності та була передана в іпотеку за взаємною згодою між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а тому частка ОСОБА_7 не потребувала виділення.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № CNL-005/l 46/2006, за умовами останньому банк зобов'язався надати кредит для споживчих потреб у розмірі 40 000 доларів США, зі сплатою 14 % річних строком до 13.06.2016 року. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором.

На виконання положень кредитного договору та за кредитною заявкою позичальника про видачу першого траншу банк надав ОСОБА_7 кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США, що підтверджується випискою за кредитним рахунком позичальника. Решту коштів, передбачених договором, АКБ «Райффайзенбанк Україна» позичальнику не надавав.

Цього ж дня для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_7, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № PCL-005/146/2006, за умовами якого останні передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 01.09.2004 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 придбали вищезазначену квартиру в рівних частках.

За договором про відступлення права вимоги від 05.11.2010 року, ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до позичальника та майнового поручителя за кредитним договором від 13.06.2006 року № CNL-005/146/2006 та договором іпотеки, укладеним для забезпечення його виконання.

06.07.2006 року ОСОБА_7 помер. Спадщину після його смерті прийняли діти спадкодавця ОСОБА_2 і ОСОБА_12, а також його батько ОСОБА_4

За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2012 року за ОСОБА_2, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним. В цій частині рішення суду набрало законної сили.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2012 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг» до ОСОБА_2, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 про задоволення спадкоємцями вимог кредитора відмовлено у зв`язку з пропуском строку пред`явлення таких вимог, встановленого ст. 1281 ЦК України.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26.06.2014 року № 4547/14-42 станом на червень 2014 року ринкова вартість спірної квартири складає 978 216 грн., а 1/6 її частини - 163 036 грн.

Виходячи з даних висновку експертизи суд визначив, що вартість 1/2 частини згаданого об'єкта нерухомості становить 489 108 грн. (978 216 грн. : 2), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2014 року складає 31 015,09 доларів США.

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_7 за кредитним договором складає 15 344,84 доларів США. Пеня за невиконання умов кредитного договору у розрахунку нарахована після смерті позичальника.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Оскільки частина квартири не зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, ця частина квартири не є самостійним предметом іпотеки, а тому на неї не може бути звернуто стягнення згідно з нормами Закону України «Про іпотеку». Суд також виходив з того, що вартість нерухомого майна, на яке просить звернути стягнення позивач є неспівмірною з сумою заборгованості, оскільки вдвічі перевищує розмір боргу. При цьому суд виходив з того, що пеня не може входити до розміру заборгованості, оскільки нарахована після смерті позичальника.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі є спадкоємцями померлого, правовідносини щодо стягнення заборгованості по кредитному договору допускають правонаступництво, проте лише у межах невиконаних позичальником зобов'язань за життя. А відтак нарахування пені після смерті позичальника суперечить вимогам закону.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців у межах суми успадкованого майна позивач уже звертався та рішенням суду, яке набрало законної сили у задоволенні таких вимог відмовлено.

Разом з тим, судом при вирішенні спору неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не враховано положення ст. ст. 523, 608 ЦК України та ст. 1 та 3 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно ж до ст. 608 ЦК України, згідно з якою зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 5 ст. 3 цього Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Виходячи з аналізу зазначених норм, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 17.04.2013 року № 6-18 цс 13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування усіма судами України.

Не врахувавши положень вищезазначених нормативних актів суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спадкоємці не давали згоди забезпечувати виконання зобов'язання померлого боржника майном, отриманим у спадок. Таких положень не містить і договір іпотеки.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (ст. 1282 ЦК України). Проте, не врахував, що звернення стягнення на майно у такому разі не є зверненням стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, так як у зв`язку із заміною боржника іпотека була припинена.

Оскільки рішення суду постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи питання щодо суті заявлених позовних вимог колегія суддів виходить з того, що оскільки у зв`язку із смертю позичальника іпотека була припинена вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин має застосуватися ст. 23 Закону України «Про іпотеку», оскільки дана норма застосовується до діючого договору іпотеки, а за матеріалами даної справи встановлено, що іпотека припинена.

Виходячи з викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді