у х в а л а

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту нікчемним, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, усунення перешкод у володінні спадковим майном та його поділ, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання нікчемним заповіту, складеного 13 липня 2009 року ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний № 813.

Посилався на те, що вказаний заповіт від імені ОСОБА_8 був підписаний ОСОБА_9 Проте ОСОБА_8 не страждав на хвороби чи вади, які б обмежували його можливість самостійно підписувати документи. У зв'язку з чим, оспорюваний заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання вказаного заповіту недійсним, виселення ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1, проведення поділу вказаного будинку між ним та ОСОБА_3

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2013 року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_6 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2014 року в задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано заповіт, складений ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4, посвідчений 13 липня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстраційним № 813, нікчемним.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_6 у задоволенні іншої частини позову залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним, суд першої інстанції виходив із того, що заповіт, складений 13 липня 2009 року ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4, відповідає вимогам чинного законодавства, а підстави для визнання його нікчемним, передбачені ст. 1257 ЦК України, відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що останній не довів у суді обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог. Крім того, ОСОБА_6 не зазначено, яким чином порушуються його права складеним заповітом з урахуванням того, що він є спадкоємцем за законом п'ятої черги при наявності спадкоємця за законом першої черги ОСОБА_3, який від прийняття спадщини не відмовився.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та ухвалюючи в цій частині нове рішення про визнання вказаного заповіту нікчемним, апеляційний суд виходив із того, що заповіт складений 13 липня 2009 року ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4 із порушенням вимог щодо форми та посвідчення, тому згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 був власником житлового будинку АДРЕСА_1.

13 липня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено заповіт від імені ОСОБА_8, за яким останній на випадок свої смерті заповів все належне йому майно ОСОБА_4 У заповіті зазначено, що у зв'язку з хворобою ОСОБА_8 на його особисте прохання заповіт був підписаний ОСОБА_9 Підписання заповіту та його посвідчення було проведено в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Обґрунтовуючи підстави позовів, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 посилались на те, що заповідач не страждав на хвороби чи вади, які б обмежували його можливість самостійно підписати заповіт, у зв'язку з чим оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

За правилами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Аналогічні приписи містяться у пунктах 16, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу в момент вчинення правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про визнання заповіту нікчемним, апеляційний суд виходив із того, що хоч ОСОБА_8 і мав вади зору, але при цьому не був сліпим, він був письменний та не страждав фізичними вадами або хворобами, що обмежували його здатність вчинити свій підпис на заповіті, а тому в нотаріуса не було підстав застосовувати правила ч. 4 ст. 207 ЦК України та посвідчувати заповіт за відсутності особистого підпису ОСОБА_8 на заповіті.

У той же час, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що складений ОСОБА_8 заповіт є оспорюваним правочином і в силу вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України не може бути визнано нікчемним.

Крім того, ухвалюючи рішення про визнання заповіту нікчемним за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 апеляційний суд не звернув уваги на те, що предметом позову останнього була вимога про визнання заповіту саме недійсним, а відмова в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання його нікчемним в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Разом із тим в рішенні апеляційного суду відсутні будь-які висновки про те, яким чином порушуються права ОСОБА_6 складеним заповітом з урахуванням того, що він є спадкоємцем за законом п'ятої черги, при наявності спадкоємця за законом першої черги - ОСОБА_3, який не відмовився від прийняття спадщини.

Таке має значення для вирішення питання, чи підлягають захисту права ОСОБА_6 в обраний ним спосіб.

Порушення судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук