Справа № 442/9375/14 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/4054/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Симець В.І.

З участю позивача ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори про визнання права власності, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.08.2006 року видане державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Лютик Р.В., реєстраційний номер 1-1265, спадкова справа №179/2006 згідно якого ОСОБА_5 став спадкоємцем ? ідеальної частки спадкового майна ОСОБА_9 частково недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.08.2006 року, видане державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Лютик Р.В. реєстраційний номер 1-1265, спадкова справа 179/2006, згідно якого ОСОБА_10 стала спадкоємцем ? ідеальної частки спадкового майна ОСОБА_9 частково недійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках 243,60 грн. судового збору в користь ОСОБА_2.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначають, що вважають рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджують, що вони прийняли спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а саме по ? частині будинковолодіння АДРЕСА_1. Вказаний будинок належав їх батькові на підставі заповіту складеного 11 листопада 1988 року ОСОБА_7, а відтак після смерті свого батька ОСОБА_9 вони є єдиними спадкоємцями. Зазначають, що позивач не проживав у вказаному будинку, однак суд не перевірив даних обставин на встановлення обставин проживання із спадкодавцем та на протязі шести місяців після смерті та факту місця реєстрації ОСОБА_2 на час смерті його батьків та на протязі шести місяців після їх смерті. Посилаються на те, що суд взяв до уваги покази свідків, які є зацікавленими в даній справі та не врахував того, що в будинку після смерті батьків залишився проживати лише ОСОБА_9, який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав із спадкодавцями на час смерті та після неї на протязі шести і більше місяців аж до своєї смерті.

Судом не враховано, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, оскільки про своє порушене право дізнався у 1997 році та не просив поновити строк на звернення до суду з позовом. Зазначають, що після смерті дідуся ОСОБА_7 минуло 17 років, однак позивач вирішив встановити факт прийняття спадщини лише у 2014 році, тобто після того як помер його брат, а їх батько ОСОБА_9

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача ОСОБА_6, яка проживала та була зареєстрована в с.Гаї Верхні Дрогобицького району Львівської області. (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер батько позивача ОСОБА_7, який проживав та був зареєстрований в с.Гаї Верхні Дрогобицького району Львівської області (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.04.1991 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів ОСОБА_7 належав жилий будинок АДРЕСА_1 ( а.с.7).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1-ого січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У відповідності до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до приписів статей 549, 554 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом, або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»№5 від 31.03.1995 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає, можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, а також вчинення ним будь-яких дій, направлених на управління спадковим майном до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

За змістом ст.529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, дружина ( чоловік) померлого і батьки померлого.

Як встановлено із матеріалів справи після смерті ОСОБА_6 фактично спадщину прийняли її переживший чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_9, які постійно проживали та були зареєстровані у спадковому будинку в с.Гаї Верхні Дрогобицького району Львівської області.

Заповітом від 11.11.1988 року, посвідченого секретарем виконкому Гаївської сільської Ради народних депутатів реєстр.номер 39 ( а.с.10) ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року заповів все належне йому на день смерті майно своєму сину ОСОБА_9, який був зареєстрований у спірному житловому будинку та постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вступив у його володіння та розпорядження.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року. ( а.с.94).

Спадкоємці ОСОБА_9, його діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті батька по ? його майна, а саме будинку АДРЕСА_1 та їм видане Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.08.2006 року реєстраційний номер 1-1265, спадкова справа №179/2006.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2, суд встановив факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходив із пояснень свідків, які є родичами позивача (двоюрідний брат та дружина позивача ОСОБА_7) та з даних, що згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданого довічно 09.09.2010 року Пенсійним фондом України про те, що ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи (а.с.11) з 1976 року ( а.с.12- довідка міжрайонної МСЕК №052/4 від 27.03.2013 року), а відтак має право на обов»язкову частку у спадковому майні.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції повністю та вважає їх такими, що суперечать нормам спадкового права.

З оглянутих в судовому засіданні рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 11 березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю третіх осіб «Про визнання недійсним заповіту, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права на спадщину за заповітом» останній пояснив, що у спірному житловому будинку проживав до 1973 року. Після цього став проживати у дружини в с.Далява Дрогобицького району, а з 1977 року проживає в АДРЕСА_2. Його рідний брат ОСОБА_9 проживав з батьками. В 1997 році померла мати. Після її смерті через три місяці помер батько. Спадщини не прийняв, тому що проживав брат ОСОБА_9 і він не хотів його виганяти з дому ( а.с.56 зворот, справа № 442/2773/13ц).

Суд надає віри зазначеним поясненням позивача ОСОБА_2, який не заперечив, що давав такі пояснення.

Відповідно до ст.61 п.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів спадкової справи №379/2006 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 вперше 30 березня 2006 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 після прийняття Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області рішення від 17 березня 2006 року про визначення йому трьохмісячного строку для прийняття спадщини.

Із долучених до матеріалів справи рішень судів вбачається, що до смерті брата ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року позивач не звертався за прийняттям спадщини, а після смерті брата у 2006 році намагався різними способами, в тому числі і неправомірними, прийняти спадщину після смерті батьків.

Колегія суддів вважає, що відповідно до вимог п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 позивач ОСОБА_2 не довів факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У відповідності до приписів п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов»язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

В абзаці 4 зазначеної постанови прописано, той із спадкоємців який має право на обов»язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той із спадкоємців, хто має право на обов»язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв її.

Відповідно до ст. 309 п.п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вище зазначене, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А.В. Ніткевич

О.Ф. Павлишин