Справа № 392/1077/15-ц
Провадження № 2/392/558/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Березія Ю.А.,

при секретарі Красній Г.Г.,

з участю представника позивача

адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом

ОСОБА_3 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що він більшу частину свого трудового життя відпрацював на підприємствах відповідача і понад 17 років перебував під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що стало наслідком професійних захворювань. Позивач зазначив, що висновком МСЕК йому було встановлено 50% втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати моральну шкоду, яку він оцінює в 90000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача підтримала предявлений позов, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача не визнала цей позов, посилаючись на те, що позивач не довів факт заподіяння моральної шкоди.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом

залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тобто зазначена норма гарантує право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, шляхом повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що дійсно сторони перебували у трудових відносинах в періоди з 6 вересня 1978 року по 29 жовтня 1979 року, з 15 лютого 1982 року по 8 жовтня 1984 року, з 29 жовтня 1984 року по 31 серпня 1989 року, з 6 серпня 2001 року по 31 травня 2011 року та з 1 червня 2011 року по 14 липня 2014 року.

Наведена обставина підтверджується копією трудової книжки та довідкою про підтвердження трудового стажу.

14 липня 2014 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, що підтверджується копією наказу № 216 о/с від 14.07.2014 року.

10 червня 2014 року у позивача ОСОБА_3 виявлено професійне захворювання, що підтверджується медичним висновком.

16 червня 2015 року висновком Кіровоградської обласної МСЕК № 2 позивачеві встановлено третю групу інвалідності, 50% втрати професійної працездатності безстроково, що підтверджується копією висновку.

Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя правомірні.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує наступні обставини.

В заяві до суду позивач зазначив про те, що внаслідок отриманих професійних захворювань він постійно відчуває біль в грудях, руках та ногах, хребті та попереку, який посилюється при фізичних навантаженнях, звичайному русі, пересуванні предметів у побуті та домашньому господарстві; він постійно відчуває задуху і не може вільно дихати, постійний кашель і пониження слуху; позивач стверджує, що через розвиток професійних захворювань він позбавлений можливості заробляти собі на життя; хворобливий стан змушує постійно лікуватись, обстежуватись у лікарів, але хронічний характер не дає надії на видужання у майбутньому.

Розмір моральної шкоди позивачем оцінено в 90000 гривень.

Проте, відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_3 не надав суду належні і допустимі докази, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди у розмірі, вказаному у позовній заяві.

Так, відповідно до медичного висновку стан здоровя позивача відносно задовільний.

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці захворювання повязане з роботою не тільки на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», а і при виконанні трудових обовязків в Кіровському ПГО та підприємствах Крайньої Півночі.

Твердження позивача про те, що через розвиток професійних захворювань він позбавлений можливості заробляти собі на життя не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивач звільнений з роботиза власним бажанням у звязку з виходом на пенсію.

На підставі висновку МСЕК позивач має право на щомісячні страхові виплати, одноразову допомогу та пенсію по інвалідності на підставі статей 23 Закону України «Про пенсійне забезпеченні» та статті 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

В судовому засіданні представник позивача відмовилась від витребування та долучення до матеріалів справи відповідних доказів про розмір страхових виплат, які отримує позивач, що позбавляє суд можливості оцінити глибину моральних переживань і страждань з приводу позбавлення позивача можливості заробляти собі на життя.

Твердження позивача про те, що хворобливий стан змушує його постійно лікуватись, обстежуватись у лікарів також не підтверджується відповідними доказами.

Відповідно до виписки з медичної амбулаторної карти позивача, останні записи звернення за медичною допомогою здійснені за період стаціонарного лікування в період з 3 по 16 березня 2015 року.

Тому, з урахуванням характеру порушень прав позивача, глибини і тривалості моральних страждань позивача, які підтверджуються належними і допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, погіршення стану здоровя позивача, тяжкості і істотності вимушених змін у житті після встановлення йому 3 групи інвалідності та втрати 50% працездатності внаслідок професійного захворювання, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 11 000 гривень, який відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тому, для задоволення іншої частини позову суд не вбачає законних підстав.

Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись статтею 23 ЦК України, частиною 2 статті 153, статтею 237-1 КЗпП України, статтями 213-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 11 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави 487 гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Головуючий

суддя