справа №489/2865/15-ц
номер провадження 2/489/1672/15
рішення

Іменем україни

16 листопада 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку заборгованості по кредитному договору

встановив:

У квітні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом, після уточнення ціни якого просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість по кредитному договору в розмірі 20327,93 дол. США, що еквівалентно 465859,84 грн.

У позові вказано, що 23.08.2006 між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 08/08/2006/840-К415, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 25800,00 дол. США зі сплатою 10,00% відсотків річних строком до 21.08.2026.

Грошові зобовязання станом на 13.11.2015 позичальник не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 20327,93 дол. США, що еквівалентно 465859,84 грн., яка складається із 17338,66 дол. США заборгованості по кредиту, 1358,23 дол. США процентів, 570,46 дол. США комісії, 499,67 дол. США пені та 560,91 дол. США штрафу.

Так як зобовязання по кредитному договору забезпечені договором поруки, укладеним з ОСОБА_4, позивач просить стягнути заборгованість в солідарному порядку.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник в задоволенні вимог просили відмовити через відсутність простроченої заборгованості на дату вказану в позові та умисне утворення банком заборгованості по кредитному договору.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов не підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 23.08.2006 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та позичальником ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 08/08/2006/840-К415.

Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику на придбання нерухомого майна кредит у розмірі 25800,00 дол. США, зі сплатою 10,00 відсотків річних (із розрахунку 240 днів у році) та сплатою щомісячної плати за управління кредитом із розрахунку 0,35 відсотків від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, строком до 21.08.2026 (пункти 1.1, 1.3 кредитного договору).

Грошові зобовязання за кредитним договором забезпечені договором поруки, укладеним 23.08.2006 між банком та ОСОБА_4, яка зобовязалася нести солідарну відповідальність по зобовязанням позичальника в цілому.

26.06.2009 сторони уклали додатковий договір, яким виклали кредитний договір в новій редакції, змінивши кінцевий строк погашення кредиту (до 25.05.2026), порядок нарахування процентів (із розрахунку 360 днів в році) та розмір щомісячного мінімального платежу (пункти 1.1, 2.4 кредитного договору), а також ряд інших додаткових умов.

Згідно графіку погашення заборгованості, який є додатком до кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється на кінець місяця.

Із внесенням змін до кредитного договору, одночасно 26.06.2009 були внесені відповідні зміни до договору поруки.

Відповідач пояснив, що зміни до кредитного договору внесені через втрату ним постійного заробітку та виникнення фінансових труднощів.

Представник позивача пояснила, що через порушення позичальником грошових зобовязань станом на 13.11.2015 утворилася заборгованість в сумі 20327,93 дол. США, що еквівалентно 465859,84 грн., яка складається із 17338,66 дол. США заборгованості по кредиту, 1358,23 дол. США процентів, 570,46 дол. США комісії, 499,67 дол. США пені та 560,91 дол. США штрафу.

За підпунктом 3.4.1 пункту 3.4 кредитного договору позичальник має право достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані проценти. При цьому, в разі дострокового погашення частини кредиту порядок погашення заборгованості по кредиту не змінюється, а саме чергового платежу по кредиту зменшується на суму достроково погашеного кредиту.

Із розрахунку позивача вбачається, що після внесення змін до кредитного договору позичальник здійснював погашення заборгованості відповідно до графіку із незначною переплатою щомісячного мінімального платежу. Після грудня 2013 року і по листопад 2014 року сплачував заборгованість щомісячно, але у розмірі меншому щомісячного мінімального платежу (273, 96 дол.США). У грудні 2014 року та січні 2015 року погашення заборгованості не здійснював. 04.02.2015 сплатив платіж в сумі 630,00 дол.США.

Згідно розрахунку після лютого 2015 року погашення заборгованості не здійснювалося.

У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 та його представник вказували на те, що позивач не врахував усіх платежів та надали суду квитанції з відмітками банку від 06.09.2007 № NL-7 на 5000,00 дол.США, 23.06.2009 № NL-2 на 898,00 дол.США, 04.05.2011 № 974 на 536,37 дол.США, 17.04.2015 № 182397607 на 2000,00 грн. та 19.05.2015 № 182126689 на 2000,00 грн.

Наведе підтверджуються частково лише відносно платежів від 17.04.2015 та 19.05.2015.

Черговість погашення заборгованості встановлена пунктом 2.6 кредитного договору, відповідно до умов якого кошти направляються на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами, комісії та кредиту, строкової заборгованості по процентам та кредиту, пені, штрафних санкцій.

За офіційним курсом Національного банку України курс долара США відносно національної валюти на 17.04.2015 та 19.05.2015 відповідно становив 21,445856 грн. та 22.118662 грн.

Таким чином, відповідач в доларовому еквівалентів рахунок погашення заборгованості по кредитному договору 17.04.2015 сплатив93,26 дол.США, а 19.05.2015 -90,42 дол.США.

Так як, вказані платежі в розрахунку позивача відсутні, тому з урахуванням умов пункту 2.6 кредитного договору вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення простроченої заборгованості по процентам. У звязку із цим, заборгованість по процентам становить 1174,55 дол.США (1358,23 93,26 90,42).

Із матеріалів справи вбачається, що до суду позивач звернувся 28.04.2015, що підтверджується відміткою на поштовому конверті.

Підпунктом 3.2.3 пункту 3.2 кредитного договору його сторони встановили, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії у вигляді плати за управління кредитом та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивач до суду прострочення грошових зобовязань позичальника перевищує 30 календарних днів, яка на дату ухвалення рішення не погашена.

За положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За правилами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідні розяснення щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором наведені у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Таким чином, відповідно до положень статті 1050 ЦК України через неналежне виконання позичальником грошових зобовязань позивач скористався правом на повернення кредиту достроково.

Викладенні в письмових запереченнях доводи відповідача, які гуртуються на положеннях частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відсутність виникнення у позивач права на дострокове стягнення кредиту так як заборгованість на момент звернення до суду не перевищувала три календарних місяці, суд вважає безпідставними.

Як розяснено в пункті 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено, право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад, порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

З положень статті 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так як в кредитному договорі сторони встановили 30 денний строк прострочення зобовязання після якого в кредитора виникає право на дострокове стягнення заборгованості, відповідно цей строк є визначальним для предявлення вимоги про дострокове погашення боржником заборгованості.

При цьому, звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за відсутності попереднього направлення кредитором боржнику відповідної вимоги не може бути підставою для відмови в позові.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником сплати процентів, визначених пунктом 2.4, 2.10 цього договору, комісії, а також прострочення строків повернення кредиту позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової станки Національного банку України, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

За положеннями пункту 4.2 кредитного договору у разі порушення Позичальником вимог пунктів 3.3.2 3.3.5, 3.3.7 3.3.17 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 (три) процента від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожен випадок.

Як вбачається із наведених умов та розрахунку позивача до відповідача застосовано пеню та штраф за порушення грошових зобовязань.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 по справі № 6-2003цс15.

Оскільки позивач просить стягнути пеню та штраф за порушення грошового зобовязання, що не відповідає статті 61 Конституції України, стягненню підлягає лише пеня.

Із розрахунку позивача видно, що нарахування пені здійснено в іноземній валюті.

Таке нарахування не відповідає пунктом 4.1 кредитного договору, відповідно до якого нарахування пені повинно відбуватися виходячи з подвійної облікової станки Національного банку України. Тобто, пеня повинна бути виражена в національній валюті.

У звязку із цим, стягненню підлягає пеня в розмірі 11451,05 грн.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини стягненню підлягає 17338,66 дол.США заборгованості по кредиту, 1174,55 дол. США процентів, 570,46 дол.США комісії та 11451,05 грн. пені, що станом на 13.11.2015 в гривневому еквіваленті складає 448795,92 грн.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо не встановлено договором поруки.

З умов договору поруки вбачається, що поручитель зобовязалася нести перед банком солідарну відповідальність за зобовязаннями позичальника в повному обсязі.

Підстав, які б вказували на припинення поруки судом не встановлено.

Враховуючи наведені норми матеріального права та встановлені обставини і наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність порушення відповідачами взятих зобовязань та правомірність вимоги про солідарного стягнення заборгованості у розмірі, наведеному вище, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Так як вимоги задоволено частково (96,33 %), а позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь держави підлягає стягненню 3519,89 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» - задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість по кредитному договору № 08/08/2006/840-К415 від 23.08.2006, яка складається із 17338,66 дол.США заборгованості по кредиту, 1358,23 дол. США процентів, 570,46 дол.США комісії та 11451,05 грн. пені, що разом в гривневому еквіваленті складає 453005,34 грн. (чотириста пятдесят три гривні 34 коп.).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі 3519,89 грн. (три тисячі пятсот девятнадцять гривень 89 коп.).

У інші частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 18.11.2015.