Номер провадження 22-ц/788/1612/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 204 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 90893,40грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час затримки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно розписки від 16.01.2012р. відповідач отримав від нього у борг 4200 доларів США, які зобов'язався повернути 15.12.2012р.

У лютому 2015 року позивач змінив підстави позову і просив стягнути з відповідача 90735 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час затримки на підставі іншої розписки, яка була написана також 16.01.2012р. За цією розпискою відповідач до 04.06.2012р. зобов'язався повернути залишок невиплаченої суми у розмірі 69000грн. с/но цієї ухвали.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 90735 грн. як суму боргу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір у розмірі 909 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, зокрема, що позивачем подано позов з невідповідної розписки, що ним визнається в корегуючій позовній заяві. Натомість цією позовною заявою позивачем змінено предмет позову, а саме як доказ подано іншу розписку. Однак ця розписка засвідчує не факт одержання коштів з зазначенням строку їх повернення, а його зобов'язання виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 червня 2010 року по справі №2-2965/2010. Розписка написана на зворотному боці даної ухвали суду і містить пряме посилання на неї.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги і представив суду численні квитанції з приводу сплати ним боргу, зазначеного в ухвалі суду, якою було визнано та затверджено мирову угоду, укладену сторонами 04.06.2010р. У розписці, за якою позивач просить стягнути як самостійний борг, ним було визнана сума боргу саме за мировою угодою. Через звільнення державного виконавця, з яким він узгоджував суми повернення грошей позивачу в рахунок виконання мировою угоди, йому не надали довідку про залишок боргу на цей час.

Заперечуючи на апеляційну скаргу, позивач пояснив, що у розписці від 16.01.2012 відповідач визнав залишок самостійного боргу, а саме, за позикою йому було надано в сумі 70-71 тис. грн., але не може надати суду розписку про передачу йому цієї суми грошей та назвати час, коли відбулась ця подія.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, позивача, який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно представленого оригіналу розписки від 16.01.2012р.(а.с.42а) ОСОБА_3 до 04.062012 року зобов'язався повернути ОСОБА_4 залишок несплаченої суми в розмірі 60000грн. «с/но этой ухвали».

На зворотній стороні розписки визначено машинописний текст із визначенням пунктів 2,3,4,5,6 мирової угоди, яка набрала чинності з дня набрання чинності ухвали суду про затвердження цієї мирової угоди.

Як підтвердив позивач в судовому засіданні запис «с/но этой ухвали» слід читати «согласно этой ухвали», т.т «згідно цієї ухвали». Він також не заперечив, що на зворотній сторінці розписки надрукована частини тексту мирової угоди, яка була ним укладена з відповідачем з приводу стягнення на його користь боргу станом на 17.05.2010р. в сумі 21000 доларів США, що по курсу НБУ України становить 166740, яка була визнана і затверджена ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.06.2010р.

На пропозиції апеляційного суду надати оригінал розписки, за якої ним було передано у власність відповідачу грошові кошти в суми 70-71 тисячі грн., позивач відмовився.

За інформацією Ковпаківського районного суду м. Суми у провадженні цього суди розглядався у 2010 році позов про стягнення грошових коштів на загальну суму 24000 доларів США, переданих у власність відповідача за чотирма розписками від 16 і 18 вересня 2007 року та 2 і 19 травня 2008 року. Провадження у справі було закрито через укладення сторонами мирової угоди про повернення відповідачем боргу за цими розписками на загальну суму 21000 доларів США, що за курсом валют НБУ станом на 17.05.2010р. становить 166740 гривен.

Окрім того, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.09.2013р. було задоволено позов ОСОБА_4 про стягнення з відповідача заборгованості за розпискою від 16.01.2012р. на суму 4200 доларів США, що за курсом валют НБУ станом на день ухвалення цього рішення становить 33558 грн., а також три відсотка річних в розмірі 730,92грн. та у відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 356,66грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача складає 34645,58грн.

З повідомлення ВДВС Сумського міського управління юстиції від 01.10.2015р. на примусовому виконанні у відділі перебуває ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.06.2010р. про визначення та затвердження мирової угоди і станом на 01 жовтня 2015р. залишається заборгованість в сумі 14465,8грн. За виконавчим листом виданим на підставі рішення Ковпаківського районного суд м. Суми від 06.09.2013року розмір заборгованості станом на 01.10.2015р. складає 34145,58грн.

24 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 січня 2012 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 4 200 доларів США, що на день складання позовної заяви еквівалентно 90 893,40 грн., та зобов'язався повернути їх в термін до 15 грудня 2012 року. При тому, що за цією розпискою з відповідач вже стягнуто борг за рішенням суду.

У лютому 2015 року позивач змінив предмет і підстави позову і просив вже стягнути 90735 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час затримки на підставі іншої розписки, яка була написана також 16.01.2012р., з тексту якої вбачається, що відповідач до 04.06.2012р. зобов'язався повернути залишок невиплаченої суми у розмірі 69000грн. згідно цієї ухвали.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується розпискою відповідача, останній не виконав умов цього договору, порушивши права позивача.

Судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики, якою підтверджується отримання грошових коштів у зазначеній сумі та термін їх повернення, на підставі власноручного написання тексту розписки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до такого висновку передчасно, не з'ясував у повному обсязі обставини, які мають значення, а саме, факту укладення договору позики згідно якої позивач передав відповідачу у власність нову суму грошових коштів і останній був зобов'язаний повернути залишок грошей в розмірі 69000грн.

Відповідач не оспорював факту написання ним 16.01.2012 року розписки про повернення залишку невиплаченої суми у розмірі 69000грн. згідно ухвали про затвердження мирової угоди, але заперечив з приводу передачі йому за цією розпискою нової суми грошей на таку суму, бо вказана суму боргу випливає з виконання ним мирової угоди, т.т спору з договорів позик, який вже вирішено сторонами шляхом визнання та затвердження мирової угоди, яка перебуває на примусовому виконанні.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Аналіз приведених норм дає підстави для висновку, що договором позики повинно засвічуватися обставини і передачі грошових коштів у власність позичальнику, який зобов'язаний їх повернути.

З пояснень позивача, викладені зобов'язання у розписці від 16.01.2012р. щодо повернення 69000грн., це виконання відповідачем зобов'язання з приводу повернення ним позики, отриману від нього в сумі 70-71 тисячі гривен, але дату передачі відповідачу цієї суми коштів та саму розписку про передачу цих грошей відповідачу не може назвати і представити.

Тобто позивач заперечує той факт, що він звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 69000грн, які останній повинен повернути до 04.06.2012р., у зв'язку з ухилення його від належного виконання укладеної мирової вигоди. Він наполягає, що надана ним розписка від 16.01.2012р. про повернення 69000грн., це підтвердження укладення договору позики на передачу відповідачу 70 або 71 тисячі гривень., як пояснював позивач в судовому засіданні, або 69000грн., як зазначено у цій розписці.

За приписами ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Ураховуючи, що відповідач заперечує отримання від позивача 70 або 71 тисячі гривень, а позивач не надав належного письмово договору позики про передачу відповідачеві 69000грн., бо представлена ним розписка свідчить про зобов'язання останнього повернути 69000грн. до 04.06.2012р. як залишок невиплаченої суми згідно ухвали про визначення та затвердження мирової угоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Оскільки, сторони підтвердили в судовому засіданні, що окрім ухвали суду першої інстанції про визнання та затвердження мирової угоди іншої не існує, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги про те, що у розписці від 16.01.2012р. викладені обставин про повернення зазначеної в ній грошової суми згідно саме цієї ухвали суду першої інстанції знайшли своє підтвердження, незважаючи на розбіжності в розмірах боргу зазначеного у спірній розписці і наведеним у листі в.о. начальника ВДВС Сумського управління юстиції.

Вимога про стягнення зазначеної суми грошей не підлягають задоволенню, через недоведеність позивачем належним допустимим доказом, а саме розпискою позичальника або іншим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми 69000грн.( або як зазначив позивач в суді 70 або 71 тисяч грн..), яка б спростувала заперечення відповідача про безгрошевість представленої розписки, а тільки визнання ним боргу за мировою угодою. Позов не містить вимоги про спонукання відповідача виконати умови мирової угоди, а в судовому засіданні апеляційного суду позивач надану розписку від 16.01.2012р. визнав самостійним правочином позики, який не пов'язаний з сумою боргу за мировою угодою.

Згідно частини 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для спростування висновків суду першої інстанції і тому, відповідно до ст. 309 ЦПК України, через не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та не відповідність рішення суду першої інстанції ст.213,ст.214 ЦПК України, колегія суддів скасовує рішення і ухвалює нове, яким визнає вимоги такими, що не ґрунтуються на законі і залишає їх без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313 - 314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики з урахування індексу інфляції відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді