АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9671/15 Справа № 185/6995/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

17 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

Суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

При секретарі: Добролюбовій І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності незаконною, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа: Державна служба України з надзвичайних ситуацій, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності незаконною, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа: Державна служба України з надзвичайних ситуацій (а.с.227).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 від імені позивача ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.239-242), оскільки:

- спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої нерухомому майну, належному на праві власності позивачу;

- бездіяльність відповідачів є не реалізацією управлінської владної функції відповідними субєктами владних повноважень, а формою порушення цивільних прав апелянта;

- судом проігноровано клопотання представника позивача ОСОБА_4 про залишення без розгляду заяви представника позивача ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що відповідно до уточненої позовної заяви спір повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції проведено у відсутність позивача ОСОБА_2, який мешкає на території АТО, та його представника ОСОБА_3, в задоволенні клопотання якого про відкладення розгляду справи з посиланням на його зайнятість в інших справах відмовлено з огляду на обмежений строк розгляду апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, встановлений ч.1 ст.303-1 ЦПК України.

Представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечували, зазначили, що на цей час за адміністративним позовом ОСОБА_2 відкрито провадження в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (а.с.1-6).

Уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 просив суд визнати бездіяльність Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України незаконними та стягнути з держави України матеріальну та моральну шкоду (а.с.183-185).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо дій чи бездіяльності.

Відповідачі є суб'єктоми владних повноважень, чию бездіяльність оскаржено позивачем.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності публічно-правового спору є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи вимогу позивача про визнання бездіяльності субєктів владних повноважень незаконною, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для закриття провадження у справі є необґрунтованими.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом клопотання представника позивача ОСОБА_4 про залишення без розгляду заяви представника позивача ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог.

Як вбачається зі справи, до розгляду справи 01 жовтня 2015 року до суду надійшли клопотаннями представника позивача ОСОБА_4 про долучення до справи додаткових письмових доказів та проведення експертизи (а.с.205-212,213-222,223).

Згідно журналу судового засідання від 01 жовтня 2015 року з іншими клопотаннями представник позивача ОСОБА_4 до суду не звертався.

При обговоренні питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства представник позивача ОСОБА_4 висловив свою позицію, що справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства, а представники відповідачів в порядку адміністративного судочинства (а.с.226).

Як вбачається з технічного запису судового засідання від 01 жовтня 2015 року в суді першої інстанції після обговорення питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства представник позивача ОСОБА_4 заявив про залишення без розгляду заяви представника позивача ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог, але після розяснення головуючим черговості вирішення процесуальних питань, представник позивача ОСОБА_4 на своїй заяві не наполягав.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

За змістом цієї норми права під поданням такої заяви слід розуміти її оформлення в письмовому виді, тобто таким самим способом яким передбачено подання позовної заяви.

Заява щодо залишення позову без розгляду, яка заявлена позивачем (або його представником) усно, не може бути визнана поданою, оскільки усна заява не подана, а заявлена.

З огляду на це підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Наявність суперечливої правової позиції представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо змісту позовних вимог, які мають розглядатися судом, не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Закриття провадження у справі за уточненими позовними вимогами, які мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, не перешкод-жає позивачу звернутися до суду з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,310,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: