Справа №: 398/4385/15-ц
УХВАЛА

"02" жовтня 2015 р. Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Тимченко Л.М. перевіривши дотримання вимог ст.ст. 95 100, 107-117 ЦПК України за заявою комунального підприємства Житлогосп про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за квартирну плату в сумі 1513 грн. 61 коп., яка виникла станом на 31.07.2015 року, -

встановив:

КП Житлогосп в серпні 2015 року звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за квартирну плату в сумі 1513 грн. 61 коп., яка виникла станом на 31.07.2015 року, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.ст. 95, 96 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 р. «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» вказано, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

В матеріалах заяви відсутній належним чином укладений і підписаний письмовий договір між заявником та боржником про надання послуг.

Таким чином, фактичне споживання послуг за відсутності договору про їх надання і, як наслідок, наявність заборгованості не можна вважати такою, що ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі, а тому її розміри та підстави виникнення повинні встановлюватися в позовному провадженні.

Крім того, як видно з довідки КП «Житлогосп» від 14.08.2015 р., яка міститься в додатках до заяви, за вказаною адресою зареєстровані також інші повнолітні особи, які не зазначені в заяві про стягнення заборгованості.

Відповідно до вимог ст.ст. 100, 101 ЦПК України суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із наданих до суду документів вбачається спір про право.

Викладені обставини є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

За змістом ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. В разі предявлення стягувачем позову в порядку позовного провадження до боржника сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 95-100, 107-117, 209, 210 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Відмовити у прийнятті заяви комунального підприємства Житлогосп про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за квартирну плату в сумі 1513 грн. 61 коп., яка виникла станом на 31.07.2015 року.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 5 денного строку з часу отримання її копії.

Суддя: