Справа № 138/1014/15-ц Провадження № 22-ц/772/2540/2015Головуючий в суді першої інстанції Цибульський О. Є.
Категорія 50Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Ковальчука О.В., Міхасішина І.В.

При секретарі: Франчук О.П.

За участю: відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 8 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 8 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн. щомісячно, починаючи з 16.04.2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить ухвалити нове рішення, яким змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів в розмірі 3 000 грн., стягнувши із нього аліменти в розмірі 1 000 грн.; відмовити в стягненні судових витрат за надання правової допомоги адвокатом; в решті рішення залишити без змін.

Зазначив, що рішення суду підлягає зміні через порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася і не надала письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2006 року.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 3 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 5).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 29 грудня 2008 року (а. с. 4).

Судом встановлено, що дитина на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Факт проживання дитини разом з позивачем, починаючи з 8 червня 2015 року, визнано відповідачем в суді першої інстанції та в доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд зобов'язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині 1 статті 182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

По справі встановлено, що відповідач має нормальний стан здоров'я; займається підприємницькою діяльністю та його дохід за 2014 рік згідно податкової декларації склав 168 615 грн. (а. с. 9-10); інших осіб на утриманні він не має.

Неповнолітній ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-психіатра; потребує навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку та занять з логопедом, що підтверджується медичним висновком № 19 від 31 березня 2015 року та витягом з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 16 червня 2015 року № 16/194 (а. с. 3, 71).

Отже, суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, врахувавши стан здоров'я дитини, те, що дитина знаходиться на обліку у лікаря-психіатра, в зв'язку з чим потребує лікування та спеціального навчання; матеріальне становище дитини; те, що хлопчик має вік 6 років, не має власного заробітку чи доходу, знаходиться на утриманні матері, а також задовільний стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, те, що він займається підприємницькою діяльністю; відсутність у нього на утриманні інших осіб, прийшов до вірного висновку про стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 3 000 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги відповідача в тому, що суд першої інстанції безпідставно вважав належним та допустимим доказом розміру його доходів надану позивачем суду декларацію за 2014 рік, враховуючи те, що спір виник в квітні 2015 року, коли позивач звернулась до суду з позовом, є безпідставними та спростовуються наступним.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження позовних вимог надала суду податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за 2014 рік, згідно якої розмір доходу за звітний період склав 168 615 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наданий позивачем доказ про розмір доходів відповідача, зважаючи на те, що податкові декларації подаються в наступному за звітним році, тобто декларація за 2015 рік буде подана відповідачем до відповідного органу лише в 2016 році.

Зазначаючи про те, що податкова декларація за 2014 рік не є належним доказом про розмір його доходів, відповідач не надав суду будь-яких інших доказів щодо розміру своїх доходів.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування довідки про доходи позивача, оскільки згідно положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд зобов'язаний врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тобто закон не зобов'язує враховувати розмір доходу іншого з батьків (хто звернувся з позовом про стягнення аліментів).

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з відповідача витрат за правову допомогу в сумі 600 грн. спростовуються наступним.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 88 ЦПК України, зокрема ч. 1 зазначеної статті встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно положень ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано витяг із договору про надання правової допомоги від 27 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом Совгирою Л.В., ордер про надання правової допомоги серії ВН № 029258 від 27 травня 2015 року та квитанцію № 11 від 27 травня 2015 року про оплату ОСОБА_4 за ведення цивільної справи про стягнення аліментів гонорару в сумі 600 грн. (а. с. 29, 30, 68).

Таким чином, колегія суддів вважає, що, ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати за правову допомогу в розмірі 600 грн., і такий розмір витрат не суперечить положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки її доводи є необґрунтованими і спростовуються вищенаведеним.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 8 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ О.В. Ковальчук

/підпис/ І.В. Міхасішин

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська