Ухвала

іменем україни

19 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_7, що діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», про визнання свідоцтва про право власності недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулася до суду з указаним позовом в якому, з урахування уточнень, просила визнати неправомірними дії ОСОБА_7 по наданню підроблених документів: заяви та довідки про те, що вказаний гуртожиток є ізольованою квартирою в КП «Одеське міське агентство приватизації» в Приморському районі м. Одеси. Також скасувати розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 07 квітня 2009 року про приватизацію ОСОБА_7 гуртожитку по АДРЕСА_1, скасувати і визнати недійсним свідоцтво від 07 квітня 2009 року про право власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на спірне житло.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначила, що з 1998 року вона зі своїми дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_1 на підставі рішення профспілкових зборів Одеського хлібокомбінату № 3. Проте, дана квартира була приватизована у 2009 році іншою мешканкою цієї квартири - ОСОБА_7 та її дітьми: ОСОБА_8 ОСОБА_9, в чому позивач вбачає порушення своїх прав та членів своєї сім'ї.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог. Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації від 07 квітня 2009 року про передачу квартири АДРЕСА_1 в спільну часткову власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 07 квітня 2009 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, про спільну часткову власність власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у рівних частках на квартиру АДРЕСА_1. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд вірно виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 разом зі своїми дітьми проживають у спірному житловому приміщенні, оплачують комунальні послуги. Рішенням профспілкових зборів Одеського хлібокомбінату № 3 від 22 жовтня 1998 року працівниці хлібокомбінату ОСОБА_4 було виділено вільну квартиру АДРЕСА_1, куди вона разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_8 заселилася та проживає. ОСОБА_7 з 17 листопада 1993 року зареєстрована у гуртожитку по АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2008 року на підставі якого було укладено із ОСОБА_7 договір найму спірної квартири, а сам договір визнано недійсним. Сторони перебувають у рівному положенні, а приватизацією спірної квартири ОСОБА_7 разом із дітьми порушуються права ОСОБА_4 та її дітей.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук Л.М. МазурТ.О. Писана