УХВАЛА

іменем україни

08 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку та сільськогосподарських будівель та розподіл майна подружжя,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок та сільськогосподарські будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Старобільського району Луганської області, та визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаного житлового будинку.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними збудовано житловий будинок з сільськогосподарськими будівлями за вказаною адресою. У зв'язку з припиненням сімейних відносин та неможливістю дійти згоди щодо користування спірним будинком, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У січні 2014 року представниками сторін подано заяву про визнання мирової угоди (а. с. 30).

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2014 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 17 березня 2014 року та 02 червня 2014 року про виправлення описок, визнано мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за якою відповідач ОСОБА_4 не заперечує визнання за позивачкою ОСОБА_3 права власності на Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Старобільського району Луганської області. Позивачка ОСОБА_3 в свою чергу не буде перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні належною йому Ѕ частини спірного майна.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області.

Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, з ухвалою якого погодився апеляційний суд, визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження у справі, керувався положеннями ст. 175 ЦПК України та виходив з того, що подана сторонами мирова угода, яка підписана повноважними представниками, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Затвердження мирової угоди, якою вирішуються питання переходу права власності, зумовлює необхідність з'ясувати, чи можливий такий перехід від однієї особи до іншої, чи не може бути при цьому порушено прав інших осіб та чи відсутні інші перешкоди для визнання (затвердження) такої угоди.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку та сільськогосподарських будівель, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Старобільського району Луганської області, та розподіл майна подружжя.

У процесі розгляду справи представники сторін подали заяву про затвердження мирової угоди, в якій зазначали, що її умови не суперечать закону та не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року, визнано мирову угоду, укладену між сторонами у цій справі.

Проте, як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 05 листопада 1975 року ОСОБА_5 отримав у власність будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, житловою площею 12 кв. м, при цьому із свідоцтва на право забудови в сільських населених пунктах Української РСР від листопада 1975 року вбачається, що дозволено будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці житловою площею 31,75 кв. м, а згідно з копією першої сторінки технічного паспорта, виданого 20 березня 1989 року, загальна площа вказаного вище будинку становить 44,9 кв. м, в тому числі житлова - 26,2 кв. м.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій, визнаючи мирову угоду від 14 січня 2014 року, не дослідили обставин стосовно зміни технічного стану спірного майна, не з'ясували того, чи були проведені перебудови та нові побудови, чи набули сторони право власності на перебудоване нерухоме майно та чи наявні правовстановлюючі документи на вказане майно, тобто чи є законні підстави визнавати мирову угоду, за якою сторони поділили майно, яке зазнало перебудови, та чи не суперечать умови мирової угоди закону.

За викладених обставин ухвали суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 342 ЦПК України, з передачею справи до суду першої інстанції для нового розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 343 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для нового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська