УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на оформлення документів для реєстрації місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з червня 2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 16 травня 2014 року. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, вона проживає з дочкою. З метою уникнення у майбутньому порушення прав дитини просила визначити місце проживання малолітньої дочки з нею у квартирі АДРЕСА_1 та надати їй дозвіл на оформлення документів для реєстрації місця проживання дитини в цій квартирі без згоди відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року рішення районного суду в частині вимог про визначення місця проживання дитини скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її матір'ю - ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_2. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня дитина разом із матір'ю, позивачкою, проживає у АДРЕСА_2, де вона й просить дитину зареєструвати. У зв'язку з цим суд дійшов висновку, що в силу ст. 161 СК України, ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України між сторонами, батьками дитини, відсутній спір щодо місяця проживання дитини. Крім того, відповідач не заявляв вимоги про проживання дитини з ним та прав позивачки не порушував.

Скасовуючи рішення районного суду та визначаючи місце проживання дитини з матір'ю, апеляційний суд виходив із того, що батько дитини, відповідач, на заперечував проти того, щоб дитина проживала з матір'ю. Зазначаючи конкретну адресу місця проживання дитини, тобто за місцем проживання матері, суд послався на те, що це вимагає позивачка і в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства така вимога піддягає задоволенню.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходились в зареєстрованому шлюбі з червня 1999 року і рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року шлюб між ним розірвано. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_6.

Після розірвання шлюбу позивачка з дочкою проживають у АДРЕСА_2. Дитина у квартирі не зареєстрована. Позивачка у позові просить визначити місце проживання дитини з нею саме за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 157 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_670/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1> питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням положень ст. 161 СК України та наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів чи малолітньої дитини.

Отже, апеляційний суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивачки чи дитини сторін у справі, і залежно від установленого вирішити подану апеляційну скаргу. Проте судом не встановлено, чи дійсно порушуються права позивачки та дитини, у чому в неї є спір з відповідачем - визначення місця проживання дитини чи інший житловий спір, а також судом не з'ясовано, у чому саме полягає порушення законних прав позивачки чи дитини.

Крім того, апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України не надана правова оцінка вимозі позивачки про визначення місця проживання дитини саме за конкретною, чітко визначеною, адресою та чи не виникнуть у подальшому у зв'язку з цим порушення прав саме дитини.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року скасувати справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик