Справа № 2-417/09 Провадження № 22-ц/772/3181/2015Головуючий в суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Категорія 39Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Чорного В.І., Чуприни В.О.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

встановила:

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, яка за життя заповіла їй все своє майно. Із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору вона не зверталася, так як у встановлений законом шестимісячний строк прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців за законом немає.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1, грошові вклади з усіма нарахованими відсотками і компенсаціями до вкладів, що зберігаються в філії Вінницького районного відділення 5321/029 Ощадного банку України, рахунки НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_4, акції в акціонерному товаристві «Вінницям'ясопром», згідно з сертифікатом акцій, виданого ОСОБА_4, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 березня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2015 року відмовлено в стягненні судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, просить рішення суду в частині визнання права власності на будинок скасувати, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Стадницький сільський голова Яклюшин В.В. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач після смерті матері фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у порядку ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року),а відтак визнав за нею право власності на спадкове майно.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що 12 березня 1997 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім'я ОСОБА_3, згідно з яким заповіла їй все своє майно(а.с.9).

На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів № 128 від 19 травня 1988 року, ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Таким чином, єдиним власником домоволодіння по АДРЕСА_1 була ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору ОСОБА_3 не зверталася, так як у встановлений законом шестимісячний строк прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с.18-20).

Інших спадкоємців за законом немає.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала, що після смерті своєї матері вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема постійно проживає у будинку, здійснює догляд за технічним станом будинку, проводить його ремонт, користується речами домашнього вжитку та обробляє присадибну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що позивач після смерті своєї матері прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема постійно проживає у будинку, здійснює догляд за технічним станом будинку, проводить його ремонт, користується речами домашнього вжитку та обробляє присадибну земельну ділянку (а.с.18-20).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач після смерті матері фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у порядку ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), а відтак вірно визнав за нею право власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК України (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У роз'ясненнях, що містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що спірний будинок відноситься до суспільної групи двору - колгоспний двір, членами двору якого були ОСОБА_3 і ОСОБА_6 і які набули частку у майні колгоспного двору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 єдиними власником цього будинку була ОСОБА_4

Отже, станом на 15 квітня 1991 року спірне нерухоме майно не відносилося до суспільної групи двору - колгоспний двір.

Відповідно до погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_4, апелянт ОСОБА_2 була членом господарства ОСОБА_7, яке розташоване по АДРЕСА_2.

Таким чином, безпідставними є доводи апелянта про те, що вона та її батько ОСОБА_7 проживали у спірному будинку.

Помилковими є доводи ОСОБА_2 про те, що оскаржуваним рішенням порушуються її права та обов'язки, оскільки її батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, не успадковував спадщину після смерті ОСОБА_4, а відтак вона не входить в кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4

Окрім цього, позивач у справі ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою Стадницької сільської ради (а.с.61).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 березня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.І. Чорний

/підпис/ В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: