У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючої - судді Монич О.В.,

при секретарі Пассер М.І.

з участю представника скаржника ОСОБА_1

та представника РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, заінтересована особа: районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на рішення та дії державного виконавця,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою в якій просить визнати дії та рішення районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в особі головного державного виконавця Созанської М.Г. та заступника начальника даного відділу ОСОБА_4 з приводу накладення арешту на кошти та майно ОСОБА_3 неправомірними та зобовязати районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції зняти арешт на все майно та заборону відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3

Свою скаргу мотивує тим, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду про стягнення на користь ОСОБА_5 аліментів, починаючи з 29.07.2010 року до досягнення дитиною повноліття, щомісячно ОСОБА_3 сплачує аліменти в розмірі 300 грн.

04 березня 2013 року головним державним виконавцем районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Однак, ОСОБА_5, було повідомлено державного виконавця Созанську М.Г. щодо відсутності заборгованості з виплати аліментів та вчасному їх отриманні. А також відсутності претензій до ОСОБА_3 з приводу сплати цих аліментів.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила та пояснила, що 10.12.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій було зазначено, що боржник має зявитись до РВ ДВС Ужгородського МРУБ в строк до 17.12.2010 року. Боржник ОСОБА_3 в зазначену дату не зявився, докази сплати аліментів державну виконавцю не предявив. В звязку з чим 23.09.2011 року державним виконавцем було надіслано на адресу боржника попередження про відповідальність за невиконання рішення суду та повідомлено про суму боргу станом на 01.09.2011 року, яка склала 3900,00 грн. та зобовязано його зявитись до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ 30.09.2011 року. За період з 11.10.2011 року по 01.04.2013 року державним виконавцем не було отримано жодного підтвердження проплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 звязку з тим, що з 29.07.2010 року по 04.03.2013 р. боржником мало бути сплачено аліментів на суму 9300,00 грн., однак ним предявлено копії квитанцій лише на суму 5400,00. Станом на день винесення постанов про арешт майна та коштів боржника, а саме на 04.03.2013 року, за відсутністю документальних підтверджень сплати аліментів боржником, заборгованість склала суму 3900,00 грн. вважає, що постанови про накладення арешту було винесено правомірно , а тому просить відмовити в задоволенні скарги.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_3, який сплачує на її користь аліменти, та заборгованість по аліментах відсутня.

Заслухавши ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_1, представника РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, свідка ОСОБА_5, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду про стягнення на користь ОСОБА_5 аліментів, починаючи з 29.07.2010 року до досягнення дитиною повноліття, щомісячно сплачую аліменти в розмірі 300 грн.

На підставі виконавчого листа №2п-7555, виданого 12.11.2010р. було винесено 10.12.2010 р. постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій було зазначено, що боржник має зявитись до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ в строк до 17.12.2010 року.

ОСОБА_3 в зазначену дату не зявився, докази сплати аліментів державну виконавцю не предявив.

В звязку з чим 23.09.2011 року державним виконавцем було надіслано на адресу боржника попередження про відповідальність за невиконання рішення суду та повідомлено про суму боргу станом на 01.09.2011 року, яка склала 3900,00 грн. та зобовязано його зявитись до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ 30.09.2011 року.

За період з 11.10.2011 року по 01.04.2013 року державним виконавцем не було отримано жодного підтвердження проплати аліментів ОСОБА_3 на користь К.М.

04 березня 2013 року головним державним виконавцем районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Станом на день винесення постанов про арешт майна та коштів боржника, а саме на 04.03.2013 року, за відсутністю документальних підтверджень сплати аліментів боржником, заборгованість склала суму 3900,00 грн.

Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Оскільки, у ОСОБА_3 відсутня заборгованість по аліментам відповідно до виконавчого листа 2п-7555, що підтвердили в судовому засіданні, стягувач ОСОБА_5 та представник районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 суд вважає за необхідне зобовязати районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції зняти арешт на все майно та заборону відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Однак, оскільки ОСОБА_3 в зазначеній державним виконавцем відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2010 р. не зявлявся, докази сплати аліментів державному виконавцю не предявив у звязку з чим у нього рахувалась заборгованість, а тому суд вважає, що постанова про накладення арешту винесена державним виконавцем правомірно і відмовляє у задоволення позовних вимог про визнаня дій та рішення районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в особі головного державного виконавця Созанської М.Г. та заступника начальника даного відділу ОСОБА_4 з приводу накладення арешту на кошти та майно ОСОБА_3 неправомірними

Керуючись, ст.ст. 60, 82 Закону України «Про виконавче провадження» ст. ст. 10, 11, 61, 209, 212, 214, 215, 218, 319, 391 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, заінтересована особа: районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на рішення та дії державного виконавця задовольнити частково.

Зняти арешт на все майно та заборону відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8