АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Савчук М.В., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: позивача, його представника, відповідача, його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про визначення розміру заборгованості по аліментам, звільнення від сплати заборгованості по аліментам за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 6 жовтня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ВДВС Косівського РУЮ в Івано-Франківській області про визначення розміру заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

На виконанні у ВДВС Косівського РУЮ в Івано-Франківській області перебуває постанова від 08.05.1996р. №А-12 видана Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996р. до її повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

02.03.2015р. начальник ВДВС Косівського РУЮ затвердив розрахунок заборгованості по виплаті аліментів згідно постанови від 28.05.1996р. №А-12, однак через те, що державний виконавець не виклав повністю резолютивну частину, а саме не зазначив не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів

22-ц/1794/1542/ 2015 р. Головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

Категорія 48/50 доповідач Перепелюк І.Б.

громадян, ним не вірно було визначено розмір заборгованості за сплати аліментів, що призвело до неправомірного її нарахування.

Позивач вказував, що хворіє серцево-судинними захворюваннями, з 2010 року здійснював догляд за своїм хворим батьком, який потребував сторонньої допомоги. Окрім того, він не працює, нерухомого майна немає, за винятком земельної ділянки в с.Старі Кути, Івано-Франківської області, вважає, що заборгованість виникла у зв'язку із наявністю істотних обставин, які не залежали від його волі.

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача встановлено, що він проживає разом з своєю матір'ю ОСОБА_4 у літній кухні, 12 кв.м., транспортні засоби відсутні, тваринництво, рослинництво та народні промисли не здійснює та не працює, покупок та оплат не здійснював. На даний час доглядає хвору матір.

Позивач просив визначити заборгованість за аліментами, згідно постанови від 28.05.1996 року №А-12 виданої Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з нього аліментів на дочку ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996р. до її повноліття в сумі 8653,50грн. та звільнити його від сплати заборгованості.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 6 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги надані ним докази, а саме розрахунок заборгованості від 08.09.2015р., акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 383 від 07.09.2015р. та відповідь Косівської ЦРЛ № 1100-2/1238 від 14.09.2015р.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлені всі обставини справи, досліджені представлені суду докази, дана їм належна оцінка.

Встановлено, що постановою Вижницького районного суду від 28.05.1996р. задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь на утримання доньки - ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996р. до повноліття, дитини, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що підтверджується копією постанови.

За змістом ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Враховуючи, що платник аліментів на час пред'явлення виконавчого документа не працював, і не працює на час визначення заборгованості, розрахунок аліментів і відповідно заборгованості проводився державним виконавцем відповідно до положень ст. 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати некваліфікованого працівника для даної місцевості, зокрема даними управління статистики в Косівському районі про розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників Косівського району за період з 01.01.1996р. по 01.01.2012р.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по виплаті аліментів по виконавчому листу №А2-12, виданого 28.05.1996р. Вижницьким районним судом по стягненню аліментів з ОСОБА_1, за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 за період з травня 1996 року по жовтень 2012 року з врахуванням середньомісячної заробітної плати в розмірі 31910,39 грн. ОСОБА_1 виплатив аліменти на суму 1945,50 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.04.2015р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27.05.2015р., в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Косівського РУЮ Івано-Франківської області Винничук О.М. та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.04.2015р. встановлено, що постановою начальника ВДВС Косівського РУЮ від 25.02.2015р. скасовано розрахунок заборгованості по виплаті аліментів від 16.05.2012р. в сумі 30132грн. та зобов'язано головного виконавця ВДВС Косівсьского РУЮ здійснити новий розрахунок заборгованості по аліментам.

В ухвалі апеляційного суду Чернівецької області від 27.05.2015р. зазначено, що посилання апелянта ОСОБА_1 на неправильність та незаконність розрахунку заборгованості є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки з розрахунку заборгованості по виплаті аліментів по виконавчому листі № А2-12 від 28.05.1996р. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить 31910,39грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи зазначені обставини, розрахунок заборгованості зроблений позивачем є безпідставним та не ґрунтується на нормах закону.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги докази, які підтверджують наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ст. 197 СК України суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами, враховуючи матеріальне становище та сімейний стан платника аліментів.

За позовом платника аліментів суд вправі повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами. Це може мати місце у випадку, коли буде встановлено, що заборгованість виникла у зв'язку з тяжкою хворобою платника аліментів або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Цього не встановлено.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Позивач не звертався із позовом про зміну розміру сплати аліментів.

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї №383 від 07.09.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 проживає один, здійснював догляд за батьками, оскільки покійний батько мав склероз та був паралізований, мати хворіє, ОСОБА_1 на даний час здійснює за нею догляд.

Згідно відповіді Косівської ЦРЛ №1100-2/1238 від 14.09.2015р.та відповіді Косівської ЦРЛ №1100-2/1237 від 14.09.2015р. вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 11.10.2010р. по 20.10.2010р. у неврологічному відділені з 25.03.2014р. по 04.04.2014 р.- у реанімаційному та неврологічному відділеннях, кардіологічному відділені з 05.08.2015р. по 14.08.2015р.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста-кардіолога від 14.08.2015р. ОСОБА_1 звертався за консультацією до лікаря-кардіолога у кардіологічному відділенні Косівської ЦРЛ у серпні 2015 року.

Однак, перебування апелянта на лікування в 2014-2015рр. не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.01.1996р. по 0.01.2012р., оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість виникла у зв'язку з тяжкою хворобою платника аліментів або іншою обставиною, що має істотне значення суду не представлено.

Позивач є людиною працездатного віку, доказів, на підтвердження того, що за станом здоров»я він обмежений у працевлаштуванні суду не представлено.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що вказані позивачем обставини не є істотними в розумінні ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України, тому підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 6 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :