Справа № 242/2899/15-ц
Провадження № 2/242/1173/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Гречка К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Геннадіївни Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», Міністерства освіти і науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання незаконним припинення трудового договору, зобов,язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», Міністерства освіти і науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання незаконним припинення трудового договору, зобов,язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується записами в трудовій книжці. Починаючи з червня-липень 2014 року відповідачем заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась. Вважає, що з вини відповідача позбавлений можливості виконувати трудові обов,язки за новим територіальним розміщенням навчального закладу у м. Красноармійськ Донецької області. Крім того, вважає, що даний трудовий спір виник внаслідок бездіяльності та відсутності належного контролю за виконанням свого наказу від 03.10.2014 року №1129 Міносвіти України щодо додержання трудового законодавства про оплату праці.

Просить суд: визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин у зв,язку з переміщенням ДВНЗ ДНТУ в інший населений пункт відповідно до Наказу Міносвіти України від 03.10.2014 року №1129;

зобов,язати відповідача та співвідповідача виконати певні дії по відновленню трудових відносин та поновлення на роботі;

стягнути з відповідача та співвідповідача солідарно одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням 4165,10 грн.; компенсацію втрати частини доходу у зв,язку з порушенням строків її виплати у сумі 1935,23 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, розраховуючи з дня припинення трудових відносин, відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.07.2015 року роз,єднано позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з,явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представники Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», Міністерства освіти і науки України, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з,явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та заперечення проти позову, просили відмовити у задоволенню позову у зв,язку з необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов не підлягає задоволенню

виходячи з наступного.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 (надалі Постанова) затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей.

Згідно із п. 3 Постанови міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації були зобов,язані до 01.12.2014 року вжити заходів щодо переміщення бюджетних установ, підприємств і організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі-тимчасово неконтрольована територія), в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі.

На підставі п. 3 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Відповідно до п. 11 Тимчасового порядку установи, які переміщені на контрольовану територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів Казначейством України буде відновлено після переміщення установ та працівників на контрольовану українською владою територію.

На підставі ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України № 1129 від 03.10.2014 року до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність(згідно з наявною ліцензією на освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету та розміщується за адресою: м. Красноармійськ пл.. Шибакова, 2.

З метою забезпечення оперативного інформування працівників і студентів, аспірантів та докторантів Донецького національного технічного університету, з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення Університету, відповідачем на офіційному веб-сайті 07.10.2014 року було розміщено інформацію(http://donntu.edu.ua/praciv/zvernennya.html) та запропоновано заповнити реєстраційну заяву через мережу Інтернет або у інший доступний спосіб повідомити про продовження роботи в системі освіти України.

Позивач не заперечує у своєму позові, що до його відома доведено Наказ Міністерства освіти і науки України № 1129 від 03.10.2014 року, тому даний факт доказуванню не підлягає.

Із довідки від 06.08.2015 року № 1-2/1250, наданої ДВНЗ ДНТУ, вбачається, що ДВНЗ ДНТУ трудовий договір з ОСОБА_1 не укладався, документи кадрового обліку (трудові книжки, особові справи та картки тощо) щодо ОСОБА_1 в ДВНЗ ДНТУ відсутні.

Згідно з п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої 29.07.1993 р. наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Суд не бере до уваги надану позивачем у якості доказу копію трудової книжки, оскільки запис про продовження роботи не засвідчено в установленому законом порядку, відповідно довідки від 06.09.2015 року № 1-2/1250, наданої ДВНЗ ДНТУ, на посаді старшого інспектору відділу кадрів Саенко не працює, наказ №716-08 від 24.02.2012 року ДВНЗ ДНТУ не видавався, також суду не надано для підтвердження записів відповідних наказів про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу, продовження роботи.

Судом встановлено, що позивач не висловив свій намір працювати в ДВНЗ ДНТУ, не надав заяви про працевлаштування, не уклав трудовий договір з відповідачем, тому суд вважає, що позивачем не доведено, що трудові відносини з ним припинено, а також те, що він продовжує працювати у Донецькому національному технічному університеті, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання незаконним припинення трудового договору, зобов,язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин є необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, право на отримання заробітної плати мають лише особи, які уклали трудовий договір, яким встановлюється обов,язок власника або уповноваженого ним органу щодо виплати заробітної плати, а також її розмір.

Оскільки судом встановлено, що між сторонами не було укладено трудовий договір, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволенню не підлягає.

Суд вважає неспроможними доводи позивача з приводу того, що доказом її заборгованості по заробітній платі слід вважати розрахунково-платіжну відомість від 23.04.2015 року за липень-вересень 2014 року, сформовану ОСОБА_8, оскільки, як зазначено у запереченнях відповідача ОСОБА_8 у ДВНЗ ДНТУ не працює.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, задоволенню не підлягають.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до роз,яснень п. 5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди з вини відповідача та співідповідача, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди розмірі 5000 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які послався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_10 до ДВНЗ ДНТУ, Міністерства освіти і науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання незаконним припинення трудового договору, зобов,язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України позивача звільнено від сплати судового збору, тому у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», Міністерства освіти і науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання незаконним припинення трудового договору, зобов,язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 08.10.2015 року

Суддя