Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2407/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4560,08 грн. та судового збору 243,60 грн. Правовою підставою позивач зазнача норми ст.1166 ЦК України.

Позовні вимоги обгрутовувала тим, що вона є власницею будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Суміжним землекористувачем зазначеної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_4, яка є власником будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2.

12 та 15 квітня 2014 року ОСОБА_4 без пояснення причини та мети здійснила самовільне розбирання частини огорожі позивача. Відповідно до зведеного локального кошторису КП «Київжитлоспецексплуатація» від 16.04.2014 та 25.04.2014 вартість ремонтних робіт складала відповідно 1510,00 та 1127 грн. Такі події привели до погіршення стану здоров`я позивача, госпіталізації до лікарні та витрат у розмірі 1923,08 грн. на лікування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрутованість. При цьому зазначала, що усі матеріали справи, зокрема і заперечення відповідача, свідчать про те, що саме ОСОБА_4 спричинила відповідачу матеріальну та моральну шкоду, а тому і звернулась до суду за захистом порушеного права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрутованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту протиправної поведінки відповідача, не було встановлено її вини та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, а тому прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, які грунтуються на припущеннях.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Нормою ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За приписом ст.103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначено ст. 156 ЗК України. Відповідно до п. в) зазначеної норми власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 є суміжним землекористувачем зазначеної земельної ділянки, та є власником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.

Пред'являючи позов до суду, позивач ОСОБА_3 зазначала, що 12 квітня 2014 року та повторно 15 квітня 2014 року відповідачем ОСОБА_4 було здійснено розбирання кам'яного паркану, що частково побудований на її земельній ділянці, що є порушенням її прав, а тому і звернулася до суду за захистом порушеного права, передбачено ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до зведеного локального кошторису КП Київжитлоспецексплуатація» від 16.04.2014 вартість ремонтних робіт бутової огорожі житлового будинку АДРЕСА_1 складає 1510,00 грн. ( а.с. 5) та згідно зведеного локального кошторису від 25.04.2014 року вартість ремонтних робіт вказаної вище бутової огорожі складає 1 127,00 грн. (а.с.7).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 15.04.2014 було госпіталізовано до Ірпінської центральної міської лікарні та під час перебування в лікарні нею було витрачено кошти на лікування в розмірі 1 923,08 грн., що підтверджується випискою з медичної картки хворого та чеками на купівлю ліків.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

За клопотанням сторони позивача, проти якого не заперечувала сторона відповідача, були витребувані матеріали звернення сторін до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області з приводу будівництва паркану. Згідно висновків перевірки заяв органами міліції встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки. Із зазначених матеріалів вбачається, що відповідач 12 та 15 червня 2015 року зверталася до органів міліції з приводу незаконного будівництва на її земельній ділянці паркану позивачем та прийняття відповідних мір з цього приводу. Окрім того, з цього питання було її звернення і до сільської ради та була створена земельна комісія. В свою чергу позивач звернулася також до органів міліції з приводу незаконного знесення її паркану відповідачем. Вина відповідача у розбиранні паркану органами міліції не була встановлена.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. При цьому судом встановлено, що сторона позивача не надала належні та допустимі докази, які б встановлювали протиправну поведінку та вину відповідача у здійсненні розібрання огорожі, а також причинний зв'язкок між протиправною поведінкою та збитками і такі докази в судовому засіданні не здобуто.

За приписом ч.1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами , встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є важливим при розгляді справи, оскільки він гарантує, що сторона незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів шляхом отримання допомоги суду у вирішенні тих питань, які вона сама з об'єктивних причин не може вирішити.

Вимоги зазначеної норми при розгляді апеляційної скарги були роз'яснені сторонам.

Між тим, сторона позивача не надала суду належні та допустимі докази в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України щодо будівництва нею паркану не на земельній ділянці відповідача і не довела протиправність дій останньої та її вини.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: