У х в а л а

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Коротуна В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 грудня 2007 року між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі - продажу № 1, згідно з умовами якого сторони в подальшому зобов'язались укласти договір купівлі-продажу 50 % одноповерхового будинку на базі відпочинку «Любава» НОМЕР_1, літ. «0-1», загальною площею 72,8 кв. м, вартістю 309 500 грн.

20 січня 2009 року між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до попереднього договору, якою передбачалось, що у випадку відсутності заперечень щодо умов договору купівлі-продажу ОСОБА_3 має протягом трьох днів з моменту отримання проекту договору сплатити відповідачу готівкою 90 % вартості нерухомості.

На виконання вищевказаної умови 10 лютого 2009 року ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 278 550 грн.

Проте ОСОБА_4 в порушення зазначеної умови договору об'єкт нерухомості ОСОБА_3 передано не було.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області 07 серпня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 278 550 грн.

Посилаючись на ст. ст. 202, 536, 1048, 1212 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь проценти за користування безпідставно набутою грошовою сумою у розмірі 130 036 грн 20 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 проценти за користування безпідставно набутою грошовою сумою в розмірі 130 036 грн. 20 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, посилаючись на ст. ст. 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, виходив з наявності підстав для стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 процентів за користування безпідставно набутою грошовою сумою.

Судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі - продажу, згідно з умовами якого сторони в подальшому зобов'язались укласти договір купівлі-продажу 50 % одноповерхового будинку на базі відпочинку «Любава» НОМЕР_1, літ. «0-1», загальною площею 72,8 кв. м, вартістю 309 500 грн.

20 січня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до попереднього договору, якою передбачалось, що у випадку відсутності заперечень щодо умов договору купівлі-продажу ОСОБА_3 має протягом трьох днів з моменту отримання проекту договору сплатити відповідачу готівкою 90 % вартості нерухомості.

На виконання вищевказаної умови 10 лютого 2009 року ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 278 550 грн.

Проте ОСОБА_4 в порушення зазначеної умови договору об'єкт нерухомості ОСОБА_3 передано не було.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області 07 серпня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 278 550 грн.

Відповідно до частини 2 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За обставин, на які посилається позивач, договором, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування грошима не передбачено.

При цьому стягнення процентів судом апеляційної інстанції на підставі ст. 1048 ЦК України є помилковим, оскільки вказана норма права регулює правовідносини, які виникають між сторонами договору позики. Такий договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладався.

Враховуючи наведене у суду апеляційної інстанції не було правових підстав задовольняти позов щодо стягнення процентів за користування збереженими без достатньої правової підстави коштами з посиланням на ст. 1048 ЦК України.

Крім того, як вбачається з рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2013 року обставини щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами з посиланням на статтю 536 ЦК України вже були предметом перегляду.

Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказані обставини.

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, правовою нормою, яка підлягала застосуванню, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.М. Коротун

В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова