Ухвалаіменем україни
08 квітня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів», третя особа - Фонд державного майна України, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив визнати незаконними накази про попередження про майбутнє звільнення та про його звільнення з роботи, поновити його на роботі на посаді директора з інженерного забезпечення та матеріально-технічного постачання, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 08 листопада 2010 року наказом № 1/15к ОСОБА_2 було прийнято на роботу в ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» на посаду заступника директора з загальних питань. Наказом № 5/3к від 04 квітня 2012 року його було переведено на посаду директора з інженерного забезпечення та матеріально-технічного постачання ПАТ «Науково-дослідний інституту електромеханічних приладів». 23 серпня 2012 року наказом Фонду державного майна України № 5371 ОСОБА_3 було звільнено з посади голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» за його заявою. Цим же наказом виконання обов'язків керівника ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» покладено на ОСОБА_2 У подальшому, ОСОБА_3 був поновлений на роботі заочним рішенням Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 22 жовтня 2013 року.

27 листопада 2013 року відповідачем видано наказ про скорочення чисельності працівників та наказ № 37к про попередження ОСОБА_2 про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. 31 січня 2014 року відповідачем видано наказ № 8/1к про припинення трудового договору з позивачем. Вказував, що накази від 27 листопада 2013 року та від 31 січня 2014 року є незаконними, оскілки на момент підписання наказу № 37к у ОСОБА_3 були відсутні повноваження голови правління ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів», тому він не мав права підписувати вказані накази. Крім того, вважає наказ № 8/1к від 31 січня 2014 року також незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в даному наказі про припинення трудового договору не зазначено прізвище, ім'я та по-батькові особи, що поставила підпис за голову правління підприємства. Отже, вважає, що його було звільнено незаконно, що є підставою для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Крім того зазначав, що відповідач своїми діями завдав моральної шкоди, оскільки з часу звільнення він постійно перебуває в пригніченому стані, звільнення з роботи позбавило його можливості реалізовувати його професійні навички, втрачено зв'язки з колегами, крім того, досить великими є переживання через втрату єдиного джерела доходу, враховуючи викладене, оцінює моральну шкоду, завдану йому відповідачем в результаті звільнення в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року, залишеним без мін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

За змістом статті 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із оскаржуваних судових рішень вбачається, що вони відповідають вимогам матеріального й процесуального права, а викладені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, у зв'язку з чим у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів», третя особа - Фонд державного майна України, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова