АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій протиправними та визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» і, з урахуванням уточнень до позову, просив захистити його права, визнавши протиправними дії відповідача в частині надання кредиту в іноземній валюті, а також визнавши недійсним договір споживчого кредиту №0 від 26.12.2006 року року, укладений між сторонами.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що окремі положення спірного Договору створюють очевидний дисбаланс прав та обов'язків між споживачем та Банком, тобто позбавляють позивача значного обсягу прав, одночасно встановлюючи для останнього жорсткі обов'язки та відповідальність.

Крім того, надавши позичальникові кредитні кошти в іноземній валюті, Банк, на думку позивача, порушив вимоги чинного законодавства, зокрема, у зв'язку з тим, що у відповідача була відсутня відповідна ліцензія на здійснення вказаної операції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року у позові відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржуване рішення, як ухвалене з порушенням вимог матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Послався на доводи, викладені в позовній заяві, яким, на думку скаржника, суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Сторони будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справ, у судове засідання не з'явилися, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 26 грудня 2006 року між сторонами по справі було укладено Договір споживчого кредиту № 0(далі по тексту - Договір), відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» мав надати ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 65000,00 дол. США, зі сплатою 10,80 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором до 26.12.2027 року.

Згідно умов п.1.5 Договору, надання кредитних коштів проводиться шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши кредитні кошти позичальнику, що не заперечується позивачем. Між тим, ОСОБА_2 вважає, що кредитні кошти були надані йому в гривні, а іноземна валюта виступала не засобом платежу, а засобом для купівлі національної валюти.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив, зокрема, з того, що Банк, надаючи кредитні кошти в іноземній валюті, не порушив норми чинного законодавства, а позивачем не доведено наявності дисбалансу прав та обов'язків сторін у спірному договорі та, відповідно, порушення його прав як споживача банківських послуг.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що настання несприятливої фінансово-економічної ситуації в Україні не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Так, відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом ст.1054 ЦК України, банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, право надання банками кредиту в іноземній валюті передбачено спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Положення ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті не застосовуються, оскільки вказана норма була законодавчо закріплена в 2011 році, в той час як спірний кредитний договір було укладено в 2006 році.

Підставами ж недійсності правочину, відповідно до ст.215 ЦК Україниє недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України(наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення сторін тощо).

Зі змісту п.7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№ 9 від 06.11.2009 року вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки здійснюють, зокрема кредитні операції з грошовими коштами в національній та іноземній валюті чи їх еквіваленті та операції з валютними цінностями.

В матеріалах справи/а.с. 47-51/, наявні відповідні ліцензії та дозволи, які передбачають право відповідача здійснювати банківські операції, зокрема, з використанням іноземної валюти.

Згідно ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Разом з цим, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин невідповідності вимогам чинного законодавства терміну та суми наданого за оспорюваним Договором та одержаного позивачем кредиту у розмірі 65 000,00 доларів США зі строком повернення до 26.12.2027.

Як вбачається зі спірного кредитного договору, сторони(зокрема, в п. 1.1) визначили валютою договору долар США, а отже, волевиявлення ОСОБА_2 було спрямовано на отримання кредитних коштів саме в іноземній валюті.

Посилання скаржника на те, що кредитні кошти були фактично надані йому в гривні спростовуються матеріалами справи, зокрема, самим Договором та виписками з рахунку позивача.

За містом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідальність сторін, зокрема, у разі настання валютних ризиків, в повному обсязі регламентована пунктами спірного договору, кожен аркуш якого підписаний позивачем, а отже, останній погодився з відповідними його положеннями. Жодної додаткової відповідальності позичальника в односторонньому порядку Банком не встановлювалося.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про визнання кредитного договору недійсним суперечать положенням чинного законодавства про позику та кредит щодо повернення коштів у такій самій сумі та, відповідно, валюті.

Крім того, відповідно до ст. 36 ЗУ «Про Національний Банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ.

Згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а, укладаючи спірний договір в кредитній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивач не довів, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що вказана зміна обставин не настане.

Щодо посилання позивача на порушення Банком норм ЗУ «Про захист прав споживачів» шляхом встановлення в договорі дисбалансу прав та обов'язків сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що істотний дисбаланс прав та обов'язків споживача та продавця(виконавця) повинен мати комплексний вираз та не може проявлятися в окремому пункті(окремих пунктах) договору. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в спірному договорі дисбалансу прав та обов'язків сторін, оскільки вказаний договір має 12 окремих розділів, які регламентують права, обов'язки та відповідальність, як Банку, так і позичальника.

Крім того, в заяві про уточнення позовних вимог позивач фактично виключив з обґрунтування позовних вимог посилання на положення ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема, в частині дисбалансу прав та обов'язків сторін в договорі.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: