22-ц/775/297/2015(м)
Головуючий в I інстанції Степанова С.В.
Категорія 33 Суддя доповідач Супрун М.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Супрун М.Ю

суддів Осипчук О.В., Мироненко І.П.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Прокуратури Київського району міста Донецька, Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Київського районного відділу Донецького міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2015 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено. Розподілено судові витрати.

Не погодившись із рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що її душевні страждання пов'язані з тим, що органи досудового слідства та прокуратура намагались приховати скоєні відносно неї злочини шляхом не реєстрації її заяв в ЄРДР, винесення незаконних постанов про закриття кримінальних проваджень, не виконання ухвал судів щодо вчинення слідчих та процесуальних дій. У зв'язку з вказаним вона вимушена була звертатись до суду зі скаргами на незаконну бездіяльність відповідачів та їх рішення і ці скарги були задоволені.

Представники відповідачів - прокуратури Донецької області Овчаренко О.С. та Головного управління МВС України в Донецькій області Муштіна І.Г, діючі за довіреностями, в суді апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити.

Позивачка, представники інших відповідачів та третіх осіб в суд апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що в провадженні СВ Київського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №0000571 від 19 лютого 2013 року за ч. 4 ст. 191 КК України за фактом розтрати співробітниками ТОВ «Облжилснабторг» ввіреного майна, що належало ОСОБА_1

Також, у провадженні СВ Київського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області знаходяться кримінальні провадження № 0000089 від 12 липня 2013 року, № 0000090 від 12 липня 2013 року, № 0003234 від 07 жовтня 2013 року за фактами надання неправдивих показів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також невиконання ОСОБА_4 судового рішення, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 384 КК України, які 17 жовтня 2013 року були об'єднані в одне провадження під єдиним номером 0000571 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 384 КК України.

15 січня 2014 року СВ Київського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області відомості про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених статтями 198, 388 КК України внесені до ЄРДР за № 0000140 за ч. 1 ст. 388 КК України та за № 0000142 за ст. 198 КК України.

На теперішній час досудове розслідування у вказаних кримінальних провадженнях триває.

Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Донецька від 09 жовтня 2013 року скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Ккиївського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області задоволено, зобов'язано слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за заявою ФОП ОСОБА_1 про вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, передбачені статтями 198, 388 КК України за фактом зберігання майна, одержаного злочинним шляхом та незаконної дії щодо майна, на яке накладено арешт. (а.с. 20-21)

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 22 серпня 2013 року, скаргу ФОП ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області яка виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, зобов'язано слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за заявою ФОП ОСОБА_1 про вчинення з боку ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. (а.с.31).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 06 вересня 2013 року скаргу ФОП ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, яка виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, було зобов'язано слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за заявою ФОП ОСОБА_1 про вчинене з боку ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України. (а.с. 36).

Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 09 жовтня 2013 року, постанову старшого слідчого прокуратури Київського району м. Донецька по кримінальному провадженню № 0000062 від 30.08.2013 року за ст. 382 КК України за фактом невиконання слідчим Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області ухвал суду від 19 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року було скасовано та зобов'язано слідчого провести певні слідчі дії.(а.с. 22).

Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2013 року, постанову старшого слідчого Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області Скубій С.В. від 20 березня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000571 від 19 лютого 2013 року за ч. 4 ст. 191 КК України, було скасовано та зобов'язано слідчого провести певні слідчі дії.(а.с. 35).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 03 червня 2014 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Київського району м. Донецька та слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області задоволено, визнано неправомірною бездіяльність прокурора та слідчого щодо ненадання відповіді ОСОБА_1. за результатами розгляду заяви, скарги та ухвали суду. (а.с. 9).

З ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 08 травня 2014 року вбачається, що скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов'язано слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1, долучити до матеріалів кримінального провадження ухвалу Київського районного суду м. Донецька від 08 квітня 2014 року, згідно якої потерпілій ОСОБА_1 надано тимчасовий доступ до документів, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на товар та лист ДПІ у Калінінському районі м. Донецька від 14 квітня 2014 року. (а.с. 10).

Згідно ухвал слідчих суддів Ворошиловського районного суду м. Донецька від 07 травня 2014 року та 09 квітня 2014 року, було зобов'язано прокуратуру Донецької області виконати певні слідчі дії у кримінальному провадженні, де позивачка є потерпілою. (а.с. 11, 12).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 02 квітня 2014 року, за скаргою ОСОБА_1 визнано неправомірною бездіяльність слідчих СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області та прокурора Київського району м. Донецька щодо невиконання ухвал слідчих суддів Київського району м. Донецька. (а.с. 13).

Згідно з ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 21 січня 2014 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено долучити до матеріалів кримінального провадження № 0000571 рішення Київського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року по цивільній справі № 2/257/1559/13. (а.с. 17).

З ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 20 листопада 2013 року вбачається, що скарга ОСОБА_1 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено, ухвалено вказати стан виконання ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Донецька по кожному кримінальному провадженню за заявою ОСОБА_1 (а.с. 18).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 20 листопада 2013 року, за скаргою ОСОБА_1 зобов'язано надати потерпілій ОСОБА_1 документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію заяв про вчинення 10 кримінальних правопорушень та провести певні слідчі дії. (а.с. 19).

З ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 09 жовтня 2013 року вбачається, що за скаргою ОСОБА_1 зобов'язано старшого слідчого прокуратури Київського району м. Донецька провести певні слідчі дії по кримінальному провадженню № 0000062 від 30.08.2013 року. (а.с. 22).

Згідно ухвал слідчих суддів Київського районного суду м. Донецька від 13 вересня 2013 року, від 11 вересня 2013 року, від 09 серпня 2013 року, від 05 серпня 2013 року, від 23 серпня 2013 року за скаргами ОСОБА_1, зобов'язано слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області провести певні дії по кримінальним провадженням № 0000089, № 0000571, № 0000090 та іншому кримінальному провадженні. (а.с. 23, 24, 25, 25-27, 28-29, 32-34, 37, 39, 40).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди, зокрема за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно виходив з того, що для наявності зобов'язання з відшкодування шкоди відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. 1176 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що позивачкою не доведено, що внаслідок дій посадових осіб органів прокуратури та досудового слідства, які встановлені судовими рішеннями, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з порушенням її прав.

Ухвалюючи рішення в цій справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки доказів по справі, не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: