Справа № 642/237/14ц
Провадження № 2/642/277/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участі: секретаря Бурди Н.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за договором позики в якій просив стягнути з відповідачів на його користь основний борг за договором позики від 26.03.2009 за реєстровим №1255 в сумі, еквівалентній 21 906 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також передбачену договором позики неустойку в сумі 2 792 000 грн., а також просив покласти на відповідачів судові витрати. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги заявою від 18.11.2014 та просив стягнути з відповідачів на його користь основний борг за договором позики від 26.03.2009 за реєстровим №1255 в сумі, еквівалентній 23 171 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також передбачену договором позики неустойку в сумі 730 000 грн. та покласти на відповідачів судові витрати. Сума, яку просить стягнути позивач в уточненому позові складається з: 14 860 доларів США заборгованості за договором позики, 6 537 доларів США процентів у розмірі однієї облікової ставки НБУ за користування коштами та 1 774 долари США три проценти річних за період прострочення повернення боргу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2009 позичив позивач відповідачам валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 8 160 доларів США терміном до 26.03.2010, про що укладено договорі позики від 26.03.2009 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1255. У договорі сторони домовилися про обов'язок відповідачів повернути позичені кошти частинами з (розстроченням). В рахунок погашення боргу Відповідач 2 передала позивачу 360 доларів США, а 7 800 доларів США повернуті не були. 26.01.2010 позивач додатково позичив відповідачам ще 7 060 доларів США, збільшивши загальний розмір до 15 220 доларів США, про що укладений додатковий договір №1 від 26.01.2010. У додатковому договорі сторони також домовилися про обов'язок відповідачів повернути позичені кошти частинами з (розстроченням). Позивач вказує, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання та солідарно позивачу не повернули 14 860 доларів США.

Окрім того позивач надав розрахунок 6 537 доларів США процентів, у розмірі однієї облікової ставки НБУ за користування коштами та розрахунок 1 774 долари США трьох процентів річних за період прострочення повернення боргу. Посилаючись на пункт 4 договору позики від 26.03.2009, відповідно до якого, за прострочення будь-якого строку виконання зобов'язання відповідачі повинні сплатити солідарно позивачу неустойку в розмірі 2 000 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення, просив стягнути неустойку за період з 18.11.2013 по 18.11.2014 в сумі 730 000 грн.

Відповідач 2 у наданих суду запереченнях просив суд застосувати позовну давність до вимоги про стягнення 730 000 грн. пені та 3 процентів річних та відмовити у задоволенні позову у зв'язку із пропуском позовної давності, відмовити у задоволенні вимоги про стягненні процентів у вигляді облікової ставки НБУ та у стягненні частини боргу, на яку є розписка.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити та дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, визнав позов в частині стягнення 14 860 доларів США боргу за договором позики та не визнав позов в інших частинах.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2009 позивач позичив відповідачам валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 8 160 доларів США терміном до 26.03.2010, про що укладено договорі позики від 26.03.2009 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1255. У договорі сторони домовилися про обов'язок відповідачів повернути позичені кошти частинами з (розстроченням). В рахунок погашення боргу Відповідач 2 передала позивачу 360 доларів США, а 7 800 доларів США повернуті не були. 26.01.2010 позивач додатково позичив відповідачам ще 7 060 доларів США, збільшивши загальний розмір до 15 220 доларів США, про що укладений додатковий договір №1 від 26.01.2010, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №146. У додатковому договорі сторони також домовилися про те, що відповідачі повернуть позичені кошти частинами з (розстроченням) згідно графіку вказаному у додатковому договорі.

Відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання та солідарно позивачу не повернули суму в розмірі 14 860 доларів США, що також повідомив представник відповідачів та не спростовував цього.

Щодо вимоги про стягнення 6 537 доларів США процентів у розмірі однієї облікової ставки НБУ за користування коштами суд зазначає наступне.

Наданий позивачем розрахунок процентів у розмірі однієї облікової ставки НБУ є не правильним. Почавши розрахунок процентів позивач з самого початку порушення графіку погашення боргу, взяв за основу всю суму боргу 14 860 доларів США. Але з першим та подальшими порушеннями графіку відповідачі ще не були винні позивачу цю суму, а ця сума боргу збільшувалася поступово та кожний місяць зростала та не можливо поширювати на період до остання нього платежу повну суму заборгованості, яка ще не настала, оскільки сума у розмірі 14 860 доларів виникла тільки 26.01.2011, а через це, неправильно здійснений весь подальший розрахунок процентів. Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути три проценти річних, одночасно просячи у позові стягнути проценти у розмірі облікової ставки НБУ. Оскільки частино 2 ст. 625 ЦК України передбачено умову, що три проценти річних можуть бути стягнуті за умови, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом то сам факт висування претензій про стягнення облікової ставки НБУ, уже свідчить про те, що інший розмір процентів встановлений законом та саме його і обрав позивач для відновлення свого порушеного права, а три проценти річних стягнуті бути не можуть. До того ж, позивач вирахував три проценти річних у доларах США, що не дозволяє ЦК України, адже грошовою одиницею є гривня, еквівалент може бути виражений, а іноземна валюта (її еквівалент) може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, відповідно до ст. 192 ЦК України.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тому позовна вимога про стягнення трьох процентів річних не підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Днем коли позивач дізнався про порушення свого права є перший день несплати боргу по графіку. Згідно графіку, вказаному у договорі та додатковому договорі пеня починає нараховуватися починаючи з шостого дня прострочення. Оскільки відповідачі не виконали договору позики, то позивач може звернутися з позовом тільки протягом одного року - до 02.01.2012.

Тому суд приходить до висновку, що позивач не дотримався строку позовної давності та звернувся до суду у січні 2014 року - вийшовши за межі позовної давності.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач 2 звернулася з заявою по застосування позовної давності.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 (справа № 6-134цс14), яка є обов'язковою для всіх судів України, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 (справа № 6-116цс13), яка є обов'язковою для всіх судів України, вказано, що пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вказана норма не є диспозитивною і сторони не можуть змінити її положення та встановлювати у договорі неустойку у вигляді твердої грошової суми.

Отже, встановлений договором позики вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (штрафу) в твердій грошовій сумі не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі як грошової суми, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Ці умови договору не відповідають вимогам закону, а тому позовна вимога про стягнення пені також не може бути задоволена.

Позивач просить стягнути еквівалент суми, визначеної у доларах США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі.

Під час судового засідання, перед початком дослідження матеріалів справи та перед судовими дебатами суд пропонував сторонам заявити всі заяви та клопотання, але представник позивача не скористався цим правом та заяв або клопотань від нього не надходило. Заявивши вимогу про стягнення еквіваленту суми, визначеної у доларах США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, представник позивача надав суду довідку з офіційного Веб-порталу НБУ про офіційний курс гривні до долару США тільки станом на 18.11.2014, коли курс долару США до гривні був 1533,5614. Станом на день ухвалення рішення позивач довідки про офіційний курс гривні до долару США суду не надав, а суд позбавлений права самостійно за власною ініціативою здобувати таку інформацію. А відтак, суд вимушений задовольнити вимогу про стягнення боргу за офіційним курсом гривні до долару США тільки станом на 18.11.2014, коли курс долару США до гривні був 1533,5614, адже позбавлений можливості визначити курс долару США станом на дату винесення рішення, оскільки таких відомостей не надано позивачем. Тому сума, що стягується судом сума становить 227 803 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 192,261,267,258,549,625, ст. ст. 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики від 26.03.2009 р. в сумі еквівалентній 14860 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят) доларів США за курсом НБУ станом на 18.11.2014 р.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: