АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 668/9650/13-ц Головуючий в І інстанції Зубов О.С.
Номер провадження 22-ц/791/1252/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 28 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Фурман Т.Г.
Чиркової К.Г.
При секретарі:Предместніковій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

23 липня 2014 року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона у зазначеній вище справі, з врахуванням ухвали суду від 26 вересня 2014 року про виправлення арифметичної помилки в рішенні суду, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 12685 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн. - у відшкодування моральної шкоди та 1049,39 грн. - у відшкодування судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про ухвалення у зазначеній вище справі додаткового рішення, посилаючись на те, що судом не було ухвалено рішення стосовно заявленої ним позовної вимоги про відшкодування матеріальних витрат, понесених на ремонт кімнати площею 9,98 кв.м., з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, а розмір матеріальної шкоди визначено без врахування допущеної експертом помилки при визначенні вартості шпалер, що були пошкоджені з вини відповідача. Наведене призвело до неправильного розподілу судових витрат, що підлягали стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Просив додатково стягнути з відповідача 2607 грн. витрат понесених на ремонт кімнати НОМЕР_1, площею 9,98 кв.м., 914,83 грн. різниці вартості шпалер та 1781,30 грн. різниці понесених ним судових витрат, а всього: 5303,13 грн.

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про ухвалення у зазначеній вище справі додаткового рішення, посилаючись на те, що судом неправильно вирішено питання розподілу судових витрат.

Просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати в сумі 6395,66 грн. - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1805 грн. 60 коп. - у відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат додатково до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 липня 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати додаткове рішення суду в частині незадоволення його клопотання про виправлення арифметичної помилки, допущеної у рішенні цього ж суду від 23.07.2014 року, та задоволення клопотання відповідача в частині стягнення витрат на адвоката - 5000 грн., з розрахунку задоволеної частки 40 % - 2000 грн., а також остаточний розрахунок стягнення зі сторін судових витрат з урахуванням заліку в пропорції 60 % - на користь позивача, 40 % на користь відповідача, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання позивача щодо виправлення арифметичної помилки, допущеної у рішенні Суворовського районного суду Херсонської області від 23.07.2014 року, замість суми 12685 грн. зазначити суму 15808 грн. та 258,88 грн. як різниця відсотків задоволеного позову 71,6 % - 60 % та відхилити клопотання відповідача у повному обсязі, а розрахунок судових витрат здійснити з урахуванням задоволеної частини позову, тобто 71,6 %, зазначаючи, що додаткове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо розміру компенсації витрат на правову допомогу не відповідають обставинам справи та суперечать нормам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у сумі 6395,66 грн., зазначаючи, що додаткове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи щодо понесених сторонами судових витрат та дотримання встановленого ст. 88 ЦПК України порядку та розміру компенсації судових витрат за рахунок іншої сторони у спорі.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідача - позивач її доводи не визнав та вважає їх необґрунтованими.

Представники відповідача доводи апеляційної скарги позивача в судовому засіданні не визнали, свої доводи підтримали.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення та застосовуючи до спірних правовідносин правила припинення зобов'язань зарахуванням, суд виходив з того, що стосовно вимоги ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням кімнати НОМЕР_1, сторони давали пояснення і поданими позивачем доказами ця вимога підтверджена, доведено факт допущеної експертом помилки в частині застосування вартості поліпшених шпалер при визначенні розміру завданої відповідачем матеріальної шкоди та з врахуванням зміни в зв'язку з цим пропорційності задоволених позовних вимог, перерозподілу підлягають судові витрати між сторонами.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд прийшов до них, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, із матеріалів справи вбачається, що предметом спору, що виник між сторонами, є відшкодування шкоди, завданої залиттям належної позивачеві квартири водою з вини відповідача.

Рішенням суду від 23 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року, на користь ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування вартості відновлюваного ремонту квартири 12685 грн. Судові витрати були розподілені між сторонами з врахуванням ухвали цього ж суду від 26 вересня 2015 року і присуджені на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що визначений судом у 47,02 %. Питання щодо присудження судових витрат на користь відповідача пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, судом не вирішувалося (а.с. 138-139, 211, 284-286, т.2).

При визначенні розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд поклав в основу своїх висновків висновки повторної судової будівельно-технічної експертизи № 02/2014 від 18.04.2014 року, згідно з якими вартість відновлюваного ремонту пошкодженої квартири складає 12685 грн. без врахування податків та коштів на покриття адміністративних витрат.

При цьому вартість відновлюваного ремонту кімнати НОМЕР_1 житловою площею 9,98 кв.м. експертом (як і при проведенні експертизи 09.11.2013 року) не визначалася із зазначенням про те, що це приміщення після залиття водою відремонтовано (а.с. 61-118, т.1, а.с. 3-34, т. 2).

В січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, зазначаючи серед іншого про те, що на ремонт житлової кімнати НОМЕР_1, який був здійснений у терміновому порядку в зв'язку з необхідністю її використання за призначенням, ним витрачено 2607 грн., які й просив стягнути з відповідача додатково до визначеної експертом вартості відновлюваного ремонту квартири в розмірі 26 977 грн. (а.с. 128, т. 1).

На підтвердження доводів в цій частині позивач надав суду акт про залиття, складений 24.02.2013 року комісією у складі голови правління ОСББ Делієвої К.О., слюсаря - сантехніка ОСОБА_8 та слюсаря - електрика ОСОБА_9, договір про надання послуг від 02.04.2013 року, акт виконаних робіт від 30.04.13 року та товарні чеки від 23.03.2013 року про придбання будівельних матеріалів (а.с. 12, 129-131 т. 1).

Ці докази досліджувалися судом при вирішення справи, однак стосовно позовної вимоги про стягнення вартості відновлюваного ремонту кімнати НОМЕР_1 у розмірі 2607 грн. судом не ухвалено рішення.

Враховуючи наведене та те, що відповідачем не спростовано належними та допустимим доказами, як факт пошкодження кімнати НОМЕР_1, так і розмір понесених позивачем витрат на відновлюваний ремонт цього приміщення, колегія суддів вважає, що суд правильно відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України ухвалив щодо наведеної вище вимоги додаткове рішення і обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 2607 грн. в рахунок відшкодування заподіяної майну останнього шкоди.

Правильним, на думку колегії суддів, є також висновок суду про відсутність підстав для зміни розміру визначеного судом до стягнення відшкодування матеріальної шкоди з 12685 грн. до 15808 грн., оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 218 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

Разом з тим, задовольняючи вимогу ОСОБА_5 про стягнення з відповідача 908 грн. 91 коп. додатково до визначеного ним розміру відшкодування втраченого майна в сумі 12685 грн., з посиланням на ніби-то допущену експертом помилку в частині застосування вартості поліпшених шпалер, суд в порушення норм процесуального законодавства сам змінив ухвалене ним рішення та здійснив переоцінку доказів, які досліджувалися при вирішенні спору по суті, в той час, як згідно з положеннями ст. 219 ЦПК України суд може виправити допущені ним в судовому рішенні (а не іншими особами у виготовлених ними документах) описки чи арифметичні помилки і це питання вирішується в судовому засіданні, про що постановляється ухвала, а не шляхом ухвалення додаткового рішення.

Більш того, наведена позивачем, як підстава для ухвалення додаткового рішення, обставина щодо допущеної експертом арифметичної помилки, зазначалася ним в апеляційній скарзі, як підстава для перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і досліджувалася судом апеляційної інстанції, який прийшов до висновку про те, що позивачем не надано обґрунтованих заперечень з приводу висновку експерта ОСОБА_10, які б давали суду підстави для сумніву в правдивості даного висновку (а.с. 144-150, 284-286, т. 2).

Таким чином, висновок суду щодо необхідності стягнення на користь позивача 908 грн. 91 коп. виходить за межі передбачених ст. 220 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення та за межі наданих суду першої інстанції повноважень щодо зміни ухваленого ним рішення.

Що ж стосується порушеного позивачем та відповідачем питання щодо розподілу судових витрат, то з врахуванням зміни пропорції розміру задоволених та відхилених позовних вимог в зв'язку з ухваленням додаткового рішення та того, що судом не вирішено питання щодо присудження судових витрат на користь відповідача, зважаючи на те, що докази на підтвердження цих витрат надані його представниками до ухвалення судом рішення, колегія суддів вважає, що додаткове рішення у наведеній частині ухвалено судом з дотриманням вимог ст. 220 ЦПК України.

Однак при визначенні розміру судових витрат, які підлягають стягненню на користь кожного із сторін, суд помилково виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено на 60 %, в той час, як і із заявлених останнім позовних вимог майнового характеру в розмірі 29584 грн. (26977 грн. + 2607 грн.) судом задоволено на суму 15292 грн. (12685 + 2607), що становить 52 % ( 15292 х 100: 29584).

Отже, із понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат у розмірі 2231 грн. 80 коп. (1880 грн. - витрати на оплату судової експертизи + 351 грн. 80 коп. - судовий збір) за рахунок відповідача підлягають компенсації судові витрати на суму 1160 грн. 53 коп. (2231,80 х 52 % :100), із яких судові витрати у розмірі 1049 грн. 39 коп. стягнуті на користь позивача із відповідача рішенням суду від 23.07.2014 року з врахуванням ухвали від 26.09.2014 року.

Таким чином, розмір судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 становить 111 грн. 14 коп. (1160,53-1049,39).

Судові витрати відповідача при вирішенні даного спору, що підтверджені документально, складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та витрат на оплату судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 6027 грн. (а.с. 38,39, 40 т. 2).

Докази на підтвердження зазначених витрат подані суду представником відповідача 05 червня 2014 року (до ухвалення судового рішення 23.07.2014 року) і саме щодо стягнення цих судових витрат представник відповідача ОСОБА_11 звертався до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с. 309-310, т. 2).

Однак, суд без будь-якого обґрунтування визначив до стягнення на користь відповідача лише понесені ним витрати на правову допомогу пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено у позові.

З врахуванням наведених вище обставин та розрахунків, а також положень ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з позивача на користь відповідача слід присудити понесені ним судові витрати (на правову допомогу та оплату вартості експертизи), розмір яких пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (100-54 = 48) складає 5292 грн. 96 коп. (6027 + 5000 = 11027 х48: 100).

При цьому, колегія суддів враховує надану судовим експертом ОСОБА_10 довідку від 20.07.2015 року щодо складності проведеної ним судової експертизи та втрачених 98 експертгодин для її проведення, а також надані адвокатом Шкутою О.О., який надавав відповідачеві правову допомогу, розрахунки щодо кількості годин, витрачених ним на участь в судових засіданнях та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням і під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, які підтверджені матеріалами цивільної справи, і приходить до висновку, що витребуваний відповідачем розмір компенсації витрат на правову допомогу (5000) та витрат, пов'язаних із проведенням експертизи (6027) відповідають граничним розмірам цих витрат, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 127 від 22.02.2012 року), та наказом Міністерства юстиції України № 325/5 від 12.02.2014 року «Про встановлення нормативної вартості однієї експертогодини у 2014 році» (20 год. 22 хв. годин участі адвоката х 487,20 грн. = 9851 грн. 18 коп.; 98 експертогодин х 61,50 грн. = 6027 грн.), (а.с. 50, 133-134, 135, 145, 31 т. 1, а.с. 31, 53-54, 121-127, 129-135, 200).

Отже, на користь позивача з відповідача за додатковим рішенням підлягає стягненню 2607 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 111 грн. 14 коп. - судових витрат та з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5292 грн. 96 коп.

Визначаючи до стягнення на користь кожного із сторін відповідних сум грошових коштів, суд першої інстанції провів взаємозалік цих сум, не зазначивши при цьому норму матеріального права, яка була б підставою для такого заліку.

Відповідно до вимог ст. 601 ЦК України, яка регулює припинення зобов'язання зарахуванням, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а отже вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Враховуючи, що зобов'язання щодо відшкодування матеріальної шкоди та відшкодування судових витрат не є однорідними, колегія суддів вважає, що залік цих грошових коштів, а звідси - припинення зобов'язань відповідача щодо відшкодування шкоди, здійснено судом без достатніх правових підстав.

Разом з тим, такий залік можливий при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 111 грн. 14 коп. судових витрат, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 5292 грн. 96 коп. судових витрат, то в результаті зарахування цих однорідних вимог обов'язок відповідача щодо компенсації судових витрат в сумі 111 грн. 14 коп. припиняється, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 5181 грн. 82 коп. (5292,96 - 111,14).

Таким чином, додаткове рішення суду, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2607 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судових витрат в розмірі 5181 грн. 82 коп.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги заперечення позивача та його представника з приводу того, що ухвалою від 25 вересня 2014 року судом відмовлено відповідачеві у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки наведеною вище ухвалою вирішувалося лише питання щодо виправлення допущеної в судовому рішенні арифметичної помилки в частині розподілу судових витрат на користь позивача. Питання про стягнення судових витрат на користь відповідача не було предметом судового розгляду у зазначеному судовому засіданні (25.09.2014 року), про що судом обґрунтовано зазначено в мотивувальній частині додаткового рішення (а.с. 211, т. 2).

Що ж стосується доводів позивача та його представника щодо завищення експертом ОСОБА_10 ступеня складності проведеної ним повторної будівельно-технічної експертизи, а звідси - невідповідності її вартості визначеному законом граничному розміру компенсації за рахунок іншої сторони в спорі з посиланням в підтвердження таких доводів на вартість проведеної у справі 09 листопада 2013 року судової будівельно-технічної експертизи, визначену експертом ОСОБА_13 в 1880 грн., то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, так як за об'ємом та змістом поставлених судом перед судовим експертом ОСОБА_13 та ОСОБА_10 питань ці експертизи не є тотожними за своєю складністю (а.с. 62-118 т. 1, а.с. 3-34 т.2).

На підстав викладеного, ст. 601 ЦК України, керуючись ст. 88, 220, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 частково задовольнити.

Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Додатково до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 липня 2014 року стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2607 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати у розмірі 5181 грн. 82 коп.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: