Справа № 344/4213/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2214/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2011 року на її користь стягнуто із державного бюджету через Головне управління державного казначейства України в Івано-Франківській області суму надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб в розмірі 615 грн. та стягнуто з рахунку державного бюджету України, призначеного для утримання Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано-Франківської області, через Головне управління державного казначейства України в Івано-Франківській області штраф за завищення податку на доходи фізичних осіб в розмірі 615 грн.

На виконання зазначеної постанови видано два виконавчі листи, які вона пред'явила до примусового виконання відповідачу.

Зазначала, що відповідач виконав тільки один виконавчий лист, повернувши їй 615 грн. штрафу. Решту ж суми - 615 грн. надміру сплаченого податку - вона не отримала.

Стверджувала, що відповідачем порушено вимоги ч.2 п.48 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», згідно якого перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Стверджувала, що внаслідок бездіяльності відповідача їй заподіяно майнову шкоду в розмірі 615 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінила у 20 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що висновок суду про те, що її позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та недоведеними, суперечить чинному законодавству та обставинам справи. Вважає, що належним чином обґрунтувала завдання їй відповідачем моральної шкоди. На думку апелянта, суд неправильного застосував норми матеріального права, а саме: норми Конституції України та ЦК України, на які вона посилалась у позовній заяві.

Крім того зазначає, що суд порушив 2-місячний строк розгляду справи, передбачений ч.1 ст.157 ЦПК України.

З наведених підстав просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити повністю.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила розглядати справу без її участі.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апелянтом рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, тому саме в цій частині воно підлягає перегляду. В іншій же частині - відмови в задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди - рішення апеляційним судом не переглядається, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованості чи незаконності рішення в цій частині.

Судом встановлено, що 29.08.2011 року позивач звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ в Тисменицькому районі про стягнення надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб в розмірі 615 грн. та штрафу за завищення податку на доходи фізичних осіб за 2010 рік в розмірі 984 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України, через Головне управління державного казначейства в Івано-Франківській області суму надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб в розмірі 615 грн. та штраф за завищення податку на доходи фізичних осіб за 2010 рік в розмірі 615 грн. (а.с.4-9).

Вказана постанова ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 року залишена без змін (а.с.10-15).

03.11.2014 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд на виконання постанови суду від 19.10.2011 року видав два виконавчі листи, які позивачкою були подані до Головного управління державної казначейської служби в Івано-Франківській області разом із заявою про примусове виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2011 року (а.с.16-19).

Листом від 24.11.2014 року №04-05/1021 Управління Державної казначейської служби України у Тисменицькому районі Івано-Франківської області повідомило позивача, що Тисменицька ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області виконала в добровільному порядку виконавчий лист №2а-2839/11/0907 Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2011 року, кошти в сумі 615 грн. (штраф за завищення податку на доходи фізичних осіб за 2010 рік) перераховані на рахунок №087 в ПАТ "Ідея банк", МФО 336310, ідентифікаційний код ДРФО НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_2 До вказаного листа долучено копію квитанції в розмірі 615,00 грн. (а.с.21, 22).

Відповідно до п.48 постанови КМУ від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №883 виконавчі листи із заявою про примусове їх виконання на адресу казначейства надійшли 10.11.2014 року (а.с.20), однак станом на дату подання позову до суду 615 грн. надмірно сплаченого податку на доходи фізичних осіб позивачу на поточний рахунок не перераховано.

Представником відповідача надано суду копію платіжного доручення на суму 615 грн. №705 від 19.06.2015 року, відповідно до якого платником є УК у Тисменицькому районі, банк платника ГУДКСУ в Івано-Франківській області, код 836014, отримувач ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, банк отримувача ПАТ "Ідея Банк", код 336310, поточний рахунок НОМЕР_2 призначення платежу - повернення надмірно сплаченого податку на доходи фізичних осіб (а.с.37). Із даного платіжного доручення вбачається, що кошти перераховано із порушенням тримісячного строку, встановленого пунктом 48 постанови КМУ від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», а саме, через сім місяців.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди відповідачем у зв'язку з невчасним виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду, а тому такі вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

З таким висновком погоджується колегія суддів, з огляду наступне.

За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.60 цього ж Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" дано роз'яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Із наведеного випливає, що позивач повинен довести наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У позові ОСОБА_2 посилалась на те, що їй завдано моральну шкоду тим, що відповідач у встановлені законодавством строки не перерахував їй гроші в розмірі 615 грн., які стягнуті постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Неперерахуванням суми коштів в розмірі 615 грн. їй завдано моральної шкоди на суму 20 000 грн. Зазначала, що завдана їй моральна шкода полягає в душевних, психічних стражданнях, заподіяних порушенням законних прав, що призвели до приниження честі, гідності, репутації, ушкодження здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушення спілкування із оточуючими людьми, вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності, звичайного кола спілкування та інших негативних наслідків. Зазначала, що відповідач порушив її моральну рівність перед іншими людьми.

Проте всупереч вищенаведеним правовим нормам, позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що їй було заподіяну моральну шкоду. У матеріалах справи не має жодного підтвердження, що бездіяльність відповідача щодо неперерахування позивачу коштів в розмірі 615 грн. порушило її нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного суспільного життя, чи невиплата своєчасно коштів привела до ушкодження здоров'я, чи це призвело до порушення спілкування із оточуючими людьми, чи призвело до вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності тощо. Також не встановлено і винної поведінки відповідача у невиконанні рішення суду.

Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд неправильного застосував норми матеріального права та безпідставно відмовив у вимозі про відшкодування моральної шкоди є надуманими та голослівними і повністю спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням.

Також не може бути прийняте до уваги посилання апелянта на те, що суд порушив двох місячний строк розгляду справи, передбачений ч.1 ст.157 ЦПК України, оскільки це, як видно із матеріалів справи, зумовлено об'єктивними причинами - неодноразовим відкладенням розгляду справи у зв'язку із неявкою у судове засідання сторін у справі, перебування судді на лікарняному тощо. Крім того сам по собі розгляд справи понад строки, встановлені законом, не є підставою для скасування правильного по суті та справедливого рішення.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

Г.П. Мелінишин