Справа № 2/593/189/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Паньків М.М.

за участі позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_2 (д.п. ОСОБА_3) ОСОБА_4 до Саранчуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області, третьої особи без заявлення самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, вказуючи, що після смерті її бабці ОСОБА_5 та батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді 3/6 частин будинковолодіння, що знаходиться на вулиці Буняцькій, 51 в селі Саранчуки Бережанського району, і хоч вона є спадкоємцем цієї спадщини, однак розпорядитись нею не може, бо нотконтора відмовила їй у видачі свідоцтва на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність спадкодавцям зазначеної частини будинковолодіння, звернулася до суду з позовом, яким просить визнати за нею право на вищевказане спадкове майно.

В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, просить його задоволити, дала суд пояснення, аналогічні поданому позову.

Представник Саранчуківської сільської ради Бережанського району у судове засідання не з`явився, представив суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, вважає підставними позовні вимоги позивачки, а тому заперечень щодо їх задоволення не має.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи і вислухавши пояснення позивачки, взявши до уваги письмові заяви представника Саранчуківської сільської ради та третьої особи ОСОБА_3, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року спадкові відносини регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно із ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, а оскільки бабця позивачки ОСОБА_5 померла 30 жовтня 1996 року, матір позивачки ОСОБА_6 померла 6 січня 2003 року, то питання про спадкування належного їм майна слід вирішувати, керуючись чинним на той час законодавством, а саме Цивільним кодексом Української РСР. Що ж стосується спадкового майна, належного батькові позивачки, то дані правовідносини регулюються нині діючим Цивільним кодексом України, такяк батько позивачки ОСОБА_7 помер 11 серпня 2011 року.

Згідно ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого; для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; а згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У відповідності із ст. ст. 1217, 1220, 1261, ч.3 ст.1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивачка на день відкриття спадщини проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей двір відносився до суспільної групи колгоспного двору, членами якого були: бабця позивачки ОСОБА_5, батьки позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, сама позивачка, її чоловік ОСОБА_8 та брат позивачки ОСОБА_3, і їм усім на праві спільної сумісної власності належало по 1/6 частині будинковолодіння.

Цей факт підтверджується показами позивачки та оглянутими у судовому засіданні документами: інформаційною довідкою № 17 та технічним паспортом на будинковолодіння, виданими 23 лютого 2015 року Бережанським обласним міжрайонним бюро технічної інвентаризації і довідками № 149 та № 150, виданими 30 березня 2015 року Саранчуківською сільською радою Бережанського району Тернопільської області.

Із оглянутих у судовому засіданні свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_2, актового запису про народження матері позивачки ОСОБА_3 (д.п. ОСОБА_5) ОСОБА_9 видно, що позивачка є дочкою спадкодавців ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та внучкою ОСОБА_5, а свідоцтва про укладення шлюбу позивачки та її матері свідчать про те, що позивачка своє родове прізвище ОСОБА_7 змінила на прізвище свого чоловіка ОСОБА_2, а її матір своє прізвище ОСОБА_5 змінила на прізвище -ОСОБА_7.

Із пояснень позивачки видно, що вона після смерті спадкодавців прийняла спадщину так як фактично вступила в управління спадковим майном, бо залишилася проживати у будинковолодінні, у якому вона проживала разом з спадкодавцями до їх смерті. Після смерті батьків вона звернулася в держнотконтору із заявою про прийняття спадщини та переоформила на себе належні матері земельні ділянки, однак через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавців про належність їм зазначеної частки у будинковолодінні, не мала змоги переоформити його на себе.

Із свідоцтв про смерть видно, що бабця позивачки ОСОБА_5 померла 30 жовтня 1996 року, матір позивачки ОСОБА_6 - 6 січня 2003 року, а її батько ОСОБА_7 помер 11 серпня 2011 року. Після їх смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді 3/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в селі Саранчуки Бережанського району Тернопільської області, на вулиці Буняцька, 51.

Таким чином, поскільки в судовому засіданні доведено, що позивачка, являючись єдиним спадкоємцем належного спадкодавцям спадкового майна, оскільки її брат ОСОБА_3 не заперечує проти зазначеного факту, подавши суду письмову заяву про це, фактично прийняла спадщину, але через відсутність правовстановлюючих документів на належні покійним частки у будинковолодінні, не мала можливості переформити його на себе, тому суд вважає необхідним задоволити позовні вимоги позивачки і визнати за нею право на спадкове майно, що залишилося після смерті її бабці та батьків.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 14, 60, 174, 213- 215, 218, 292, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. ст. 1217, 1220, 1261, ч.3 ст.1268 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 (д.п. ОСОБА_3) ОСОБА_4 задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 (д.п. ОСОБА_3) ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її бабці ОСОБА_5, яка померла 30 жовтня 1996 року, матері ОСОБА_6, яка померла 6 січня 2003 року та батька ОСОБА_7, який помер 11 серпня 2011 року, у вигляді 3/6 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в селі Саранчуки Бережанського району Тернопільської області, на вулиці Буняцька, № 51.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області ОСОБА_1