АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №756/949/14-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Белінського В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3393, вчинений 29 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,30 кв.м, та має загальну площу 50 кв.м, що є власністю ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на момент вчинення виконавчого напису вимога кредитора не була безспірною, оскільки в провадженні суду розглядалася справа за позовом кредитора до нього та поручителів про стягнення суми боргу.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 24 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, зазначаючи про необґрунтованість висновків суду щодо відсутності підстав вважати заборгованість спірною; посилається на необґрунтованість висновку суду щодо відсутності такого способу захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Третя особа в судове засідання не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 22 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір №161/П/29/2007-840, відповідно до якого банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 157509 доларів США, за користування якими позивач зобов»язався сплачувати 12,49% річних та повернути в строк до 19 листопада 2032 року. Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового виконання зобов'язань.

22 листопада 2007 року з метою забезпечення виконання зобов»язання між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Статтею 5 іпотечного договору передбачено право кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань в цілому або в тій чи іншій його частині, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

28 березня 2014 року банком на адресу позивача направлена досудова вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з суми заборгованості по кредиту в розмірі 155380,46 доларів США (1 541 032,33 грн.); суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 86211,16 доларів США (855025,01 грн.); суми пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 11026,86 доларів США (109362,05 грн.); суми штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 15750 доларів США (156214,28 грн.), всього 268369,36 доларів США (2 661 633,66 грн.).

29 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок задоволення вимог ПАТ «КБ Надра» у сумі, відповідній тій, що зазначена у досудовій вимозі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність в провадженні суду справи за позовом кредитора про стягнення суми боргу, за тим же правовідношенням, в межах якого вчинено виконавчий напис, не є підставою уважати, що заборгованість не була безспірною. Судом також зазначено, що такого способу захисту права та інтересів як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не передбачено чинним цивільним законодавством.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України №6-141цс14 від 11 березня 2015 року, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника..

З матеріалів справи убачається, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва на час вчинення виконавчого напису знаходилась цивільна справа за позовом кредитора до позичальника та поручителів про стягнення солідарно 196956,46 доларів США. Відповідно до даних справи зазначена позовна заява була подана до суду 01 червня 2010 року. Відповідно до обґрунтувань позовної заяви сума стягуваної суми складається з суми заборгованості по кредиту в розмірі 155380,46 доларів США, що відповідає сумі у виконавчому написі, та суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 22770,54 доларів США, що є меншою від суми у виконавчому написі, оскільки позову заяву подано у 2010 році.

06 жовтня 2010 року у справі за позовом кредитора ухвалено заочне рішення про задоволення його вимог.

14 лютого 2013 року заочне рішення скасовано за заявою відповідача про його перегляд та справу призначено до розгляду в загальному порядку та на час вчинення виконавчого напису рішення у справі не ухвалено, що сторонами не спростовується.

Відтак, наявність спору щодо стягнення кредитної заборгованості є підставою уважати заборгованість боржника спірною.

З огляду на наведене, висновки суду щодо безспірності заборгованості боржника є помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове наступного змісту.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 29 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №3393, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,30 кв.м, та має загальну площу 50 кв.м, що є власністю ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов