Справа № 367/7435/14-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/5888/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 4 16.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.

при секретарі Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, реальний розподіл будинку,-

Встановила :

Позивачка звернулась до суду із позовом, відповідно до якого зазначала,що відповідач є її чоловіком, з яким вони в період шлюбу, зареєстрованого 22 травня 1982 року, побудували житловий будинок по АДРЕСА_1.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1200 м.кв., яка виділена на ім'я відповідача в період їхнього спільного життя в шлюбі для будівництва будинку.

Будинок має загальну площу 123,3 м.кв., а житлову - 70,3 м.кв., складається з приміщень по плану: кухня 1-1 пл. 23,9 м.кв., вана 1-2 пл. 2,8 м.кв., туалет 1-3 пл. 1,3 м.кв., передпокій 1-8 пл. 25 м.кв., житлові кімнати 1-7 пл. 27,3 м.кв., 1-6 пл. 10,9 м.кв., 1-5 пл. 11,4 м.кв., 1-4 пл. 20,7 м.кв. В підвальному приміщенні будинку розташований погреб під літерою І пл. 46,8 м.кв. та гараж II пл. 50,2 м.кв.

Вказувала, що оскільки в їхній сім'ї склалися неприязні стосунки, то з метою уникнення сварок, які негативно впливають на їхнє здоров'я, вона вважає за доцільне провести розподіл будинку, який є спільним сумісним майном подружжя.

Позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, який є об'єктом спільної сумісної власності, виділити їй в натурі частину будинку, яка складається з приміщень по плану: 1-1 пл. 23,9 м.кв., 1-2 пл. 2,8 м.кв., 1-3 пл. 1,3 м.кв., 1-8 пл. 25 м.кв., 1-4 пл. 20,7 м.кв., і підвальне приміщення І пл. 46,8 м.кв.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, просили розділити будинок по варіанту, запропонованому експертом згідно додаткової судової будівельно-технічної експертизи. При цьому зазначали, що на їх думку, розмір грошової компенсації за перевищення частки у праві власності на будинок є завищеним та має бути зменшеним.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили,що позивач пропустила 3-х річний строк для звернення до суду із даний позовом, поскільки шлюб було розірвано у 2009 році. Пояснили,що позивач має право ставити питання про визначення порядку користування будинком, але вона і так будинком користується, ніхто їй у цьому не чинить перешкод. Просили у позові відмовити.

Рішенням Ірпінського міського суду від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено розділити житловий будинок АДРЕСА_1, який є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по варіанту, запропонованому експертом згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8259 від 14.07.2015р, виділивши у натурі ОСОБА_3 приміщення у будинку:

1-1 кухня площею 23,9 м.кв., вартістю 214366 грн.

1-2 ванна площею 2,8 м.кв., вартістю 25114 грн.

1-3 туалет площею 1,3 м.кв., вартістю 11660 грн.

1-4 житлова площею 20,7 кв.м., вартістю 185664 грн.

1-8 передпокій площею 25,0 кв.м., вартістю 224232 грн.

І погріб площею 46.8 м.кв., вартістю 419762 грн.,загальною площею 120,5 кв.м., загальною вартістю 1080798 грн., що становить 55/100 частин будинку АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_3 право власності на вказану частину житлового будинку.

ОСОБА_2 виділити у натурі приміщення у будинку:

1-5 житлова площею 11,4 кв.м., вартістю 102250 грн.

1-6 житлова площею 10,9 м.кв., вартістю 97765 грн.

1-7 житлова площею 27,3 м.кв., вартістю 244861 грн.

ІІ гараж площею 50.2 м.кв.. вартістю 450258 грн.,загальною площею 99,8 кв.м.,загальною вартістю 895134 гр,що становить 45/100 частин будинку АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказану частину житлового будинку.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 92832 грн за перевищення її частки у праві власності на будинок.

Зобов»язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 при реальному розподілі будинку за вказаним варіантом виконати в існуючій площі забудови будинку наступні види ремонтно-будівельних робіт для перепланування та переобладнання будинку на окремі ізольовані квартири з дотриманням вимог нормативної документації, чинної в галузі будівництва, що стосується квартир житлового будинку, а саме :

- влаштувати вхідний дверний проріз замість віконного в приміщення 1-6;

- реконструювати приміщення 1-6 під коридор;

- реконструювати приміщення І-5 під сан. вузол та кухню;

- ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-4 та 1-5, 1-7 та 1-8, 1-5 та 1-7, І та II;

- влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-6 проектними приміщеннями сан. вузла та кухні;

- влаштувати зовнішні вхідні сходи в приміщення 1-6.

Розробити проект та виконати інженерне забезпечення кожної квартири відповідно до діючих норм і правил, технічних умов експлуатуючих організацій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у суммі 430гр.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові позивачці, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення -вимогам матеріального і процесуального права.

При цьому, вказував на те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що позивачка не пропустила строки позовної давності та не дав оцінки тому, що шлюб між подружжям розірвано у червні 2009 року; з цього часу колишня дружина користується частиною будинку, а саме житловою кімнатою 1.4, площею 20,7 кв.м., кухнею 1.1-площею 23.9 кв.м., ванною 1.2 -площею 2.8 кв.м., вбиральнею 1.3- пложею 1.3 кв.м., 1/2 частиною підвалу-площею 23.4 кв.м. та частиною земельної ділянки. Право на таке користування має як колишній член його сім»ї.

Судом також не надано правової оцінки обставинам, що крім подружжя житловим будинком фактично користується їх син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є учасником бойових дій та брав участь в АТО і права якого, у даному випадку, порушено.

Крім того, вирішуючи питання щодо виплати позивачкою грошової компенсації за різницю у частках у спільному майні, суд не з»ясував можливість позивачки сплатити грошову компенсацію у визначеному розмірі та поставив відповідача в положення, коли він не отримає такої компенсації через неспроможність позивачки її виплатити. Відповідач також вважав, що суд, у даному випадку, вийшов за межі позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу, позивачка наголошувала на тому, що рішення суду є обґрунтованим та відповідає вимогам закону. Посилання відповідача на те, що вона не спроможна виплатити визначену судом грошову компенсацію за різницю у частках у спільному майні подружжя вважає безпідставними та надуманими. Розподіл будинку здійснено відповідно до вимог закону, з урахуванням висновку відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради про можливість розподілу будинку на квартири та висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи. Доводи апелянта про те, що при поділі майна подружжя - житлового будинку не враховано права їх повнолітнього сина не заслуговують на увагу, оскільки право сина на спільне майно подружжя відсутнє.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу».

Згідно ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна,що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ст.. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними,законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Згідно положень ч.2 ст.. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення його права власності.

Відповідно до ст.. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення ним рішення.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1982року. Рішенням Ірпінського міського суду від 10.06.2009 року шлюб було розірвано (а.с.31). У період шлюбу подружжя збудували житловий будинок АДРЕСА_1, який є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Дані обставини справи не заперечувалися сторонами. Право власності на вказаний житловий будинок згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1996р зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно висновку відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради від 20 травня 2015 року №204 розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 на дві квартири технічно можливий. При цьому, відділом запропоновано виконати розподіл на квартири без поділу приміщення 1-4, що надасть можливість у разі виникнення потреби виконати розподіл на два будинковолодіння (а.с.111).

По справі було проведено судову будівельно -технічну експертизу №8218 від 03.04.2015р та додаткову судову будівельно-технічну експертизу № 8259 від 14.07.2015р, згідно яких запропоновано варіанти розподілу будинку на дві квартири.

При вирішенні питання про розподіл житлового будинку в натурі, судом враховано обставини справи, а саме, фактичне користування подружжям приміщеннями спірного будинку та рекомендації відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради щодо розподілу будинку без поділу приміщення 1-4, а також положення ст. 152 ЖК України. У зв»язку з цим, на думку колегії, суд дійшов вірного висновку щодо поділу будинку, що є спільним майном подружжя згідно варіанту, запропонованого додатковою судовою будівельно-технічну експертизу № 8259 від 14.07.2015року.

Суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача (посилався на розірвання шлюбу між подружжям в 2009 році), щодо пропуску позивачкою строку позовної давності, оскільки згідно положень ч.2 ст.. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення його права власності. Судом встановлено, що позивач користувалась і по даний час користується житловим будинком АДРЕСА_1, який є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач не чинив останній перешкод у користуванні приміщеннями будинку, не заперечував, що будинок побудовано у період шлюбу, у ході розгляду справи вказував на те, що порядок користування будинком визначено за взаємною згодою, але при цьому вважав, що колишня дружина має право проживати в будинку на праві колишнього члена його сім»ї. .

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта про те, що рішенням суду грубо порушено права та інтереси інших членів сім"ї, зокрема, сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно чинного законодавства право дітей на майно батьків, за життя останніх, не виникає.

Правильним та законним є рішення суду в частині вирішення питання про грошову компенсацію, яка підлягає виплаті позивачкою відповідачу за перевищення її долі в праві власності при поділі будинку по варіанту, який на думку суду є найбільш прийнятним та доцільним, оскільки не передбачає перепланування всіх приміщень будинку і не потребує від власників перебудови всього будинку, як інші варіанти, запропоновані експертом.

Крім того, позивачка згодна з розміром грошової компенсації, яку вона має сплатити відповідачу, що вона пітвердила в апеляційній інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді