Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Нагорний А.О. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 313/1587/13
14 квітня 2015 року Справа № 22ц/778/2025/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна Компанія "Економ Плюс" на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 30.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна Компанія "Економ Плюс" про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна Компанія "Економ Плюс" (далі-Товариство) про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з березня 2013 року він працював на підприємстві відповідача на посаді директора магазину № 43 в с.м.Веселе Запорізької області. 04 вересня 2013 року направив поштою до адміністрації товариства заяву про звільнення з роботи за власним бажанням починаючи з 17 вересня 2013 року. Після згаданої дати залишив роботу. Згодом дізнався, що з 23.09.2013 року звільнений з роботи за прогул на підставі п.4 ст.40 КзПП. Тому прохав змінити причину звільнення на п.1 ст.38 КЗпП, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсувати моральну шкоду у розмірі 50 000 грн..

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 30.12.2014 року з'явленні вимоги задоволені частково. Суд змінив підстави звільнення позивача з роботи на п.1 ст.38 КзПП, зобов'язав відповідача видати належно оформлену трудову книжку з належним записом про звільнення з роботи, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь заявника у розмірі - 19 464 грн. 06 коп., допустивши негайне виконання рішення на суму 1301 грн. 01 коп. та компенсував моральні втрати у розмірі 5 000 грн..

У скарзі Товариство покликало скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, вказуючи на те що суд неправильно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції в зв'язку з неправильним встановленням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи видно, що позивач працював у Товаристві на посаді директора магазину № 43 в с.м.т.Веселе.

Маючи бажання звільнитися з роботи заявник направив поштою відповідачу письмову заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, вказавши дату звільнення - 17.09.2013 року. Заява датована 04.09.2013 року (а.с.10).

Після настання дати з якої позивач волів звільнитися з роботи, не отримавши будь-якої інформації від адміністрації Товариства, припинив роботу й до виконання своїх обов'язків з 17.09.2013 року не приступав.

Підставою для припинення трудового договору, зокрема є розірвання трудового договору з ініціативи робітника (ст.38 КзПП).

Згідно з ст.38 КЗпП України, підставою для звільнення працівника має бути особиста заява, підписана власноручно, якою він мав попередити власника чи уповноважений ним орган про свої наміри на звільнення за власним бажанням.

Заява особисто подається працівником уповноваженій особі, що відає прийняттям та звільненням з роботи на даному підприємстві. Працівник може надіслати її поштою.

Обов'язковою умовою для працівника при розірванні трудового договору, укладеного на невизначений строк, є письмове попередження про це адміністрації за два тижні.

Протягом двотижневого строку попередження трудовий договір зберігає свою силу для обох сторін.

Строк попередження про звільнення може бути скорочений, але лише за погодженням сторін. Питання з цього приводу працівник та роботодавець не обговорювали.

Попередження позивача про звільнення (заяву) відповідач отримав 10.09.2013 року (Поштова розписка а.с.12).

Строк попередження про звільненні обчислюється за календарем з наступного дня після подачі заяви.

З огляду на викладене, днем з звільнення вважається той , що настає через два тижні після подання заяви про звільнення.

Самовільне залишення працівником роботи до спливу двотижневого строку є порушенням трудової дисципліни й дає право роботодавцеві розірвати трудовий договір за своєю ініціативою як за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КзПП).

Стосовно тверджень про направлення попередження про звільнення у електронному вигляді (через електронну пошту) та факсом.

Із змісту ст.38 КзПП слідує, що розірвання трудового договору відбувається за письмовою заявою працівника, поданою до уповноваженого органу роботодавця.

По-перше, заява - офіційне звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією й чинним законодавством їхніх прав та інтересів. У заяві про звільнення має бути поданою працівником добровільно й відповідно КзПП, у зверненні про звільнення має бути зазначено прізвище, ім'я, по-батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути підписано заявником із зазначенням дати.

Подавати - це передавати що-небудь, комусь, кудись.

У разі недотримання цих вимог звернення розгляду не підлягає.

По-друге, чинний Кодекс законів про працю не передбачає розгляд звернень, надісланих електронною поштою або факсом.

Третє, звертатися з документами в електронному вигляді, можуть особи, засвідчуючи їх електронно-цифровими підписами, що однозначно ідентифікує особу.

В такому разі, вбудована позиція позивача про завчасне сповіщення роботодавця про звільнення з роботи у електронному вигляді є неспроможною.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що після 17 вересня 2013 року позивач залишивши роботу за трудовою книжкою та розрахунком не прибув.

Відповідач зажадав з'ясування причин такої поведінки працівника, а тому 19.09.2013 року, на його адресу надіслав телеграму з цього приводу, а 23.09.2013 року письмове попередження про звільнення за прогул (а.с.22,16).

Із листа від 20.09.2013 року слідує, що заявник одержав попередження від Товариства, проте вважав, що 17.09.2013 року сплив двотижневий строк повідомлення про звільнення й вважав себе звільненим з роботи (а.с.19).

Оскільки позивач від виконання трудових обов'язків відмовився, 23 вересня 2013 року відповідач видав наказ про його звільнення з роботи за прогул з 17.09.2013 року (а.с.8).

Водночас, на адресу працівника був направлений лист у якому Товариство дало знати позивачу про необхідність розрахунку та отримання трудової книжки, який ним отриманий (а.с.2,16).

За положеннями ст.117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

У зв'язку з цим, підстав для задоволення вимог позивача про внесення змін до трудової книжки та, як наслідок, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст. ст. 44, 116, 117 КЗпП України) відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

З огляду на викладене, аргументи справи є виправданими.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 30.12.2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені заявлених вимог у цій справі відмовити.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: