Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1074/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

15.04.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В.,

Голованя А.М.,

при секретареві - Дімановій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

6 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею і відповідачем було укладено ряд строкових договір банківського вкладу. По закінченню строку дії зазначених договорів вона звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням не продовжувати строк дії договору, однак задоволені заяви і кошти виплачені не були. Банк надав їй відповідь, що невиконання обов'язку щодо повернення коштів пов'язано з оформленням договорів депозиту у відділенні Банку, що знаходиться на території АР Крим, яка на даний час є окупованою. Вважає, що відповідач порушив умови договору та її права, як споживача банківських послуг, які надає відповідач, гарантовані Законом України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2015 року відкрито провадження по справі.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ним ухвалу а матеріали справи направити до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі. Обґрунтовуючи скаргу, відповідач послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, що відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України. Зазначає, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 - 99053, АДРЕСА_1. Вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 27 квітня .2014 року правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ст. 12 вказаного Закону, у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд: цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, місцевим загальним судам міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва. Вважає, що ОСОБА_3 мала звернутися із даним позовом до Апеляційного суду м. Києва для визначення підсудності справи місцевим загальним судам м. Києва.

Позивач не скористалася своїм правом надати суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача - Науманко В.В., підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача - адвокат Березовська І.А., заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відкриваючи провадження в цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України справа підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда, оскільки ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, як споживача, за зареєстрованим її місцем проживання.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживанням чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, та механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст. 2 вказаного Закону законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу Українита інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Таким чином законодавство про захист прав споживачів не обмежується цим Законом.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону).

Як вбачається з п. 2 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року Закон України «Про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

При цьому під послугами, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», слід розуміти діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення особистих потреб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об'єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; споживачі фінансових послуг (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до абз. 4п. 1 ст. 4 зазначеного Законуфінансовими вважаються в тому числі і послуги залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 вказаного Закону, метою державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є, в тому числі, захист інтересів споживачів фінансових послуг.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 4 того ж Закону, фінансовими послугами вважаються банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У перелік операцій, які відносяться до основної діяльності банку, Законом України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року N 2121-III(з наступними змінами та доповненнями) включено в тому числі і банківські операції з приймання вкладів (депозитів) від юридичних та фізичних осіб, а також кредитна операція з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Аналіз ч. 5 ст. 110 ЦПК України в поєднанні з нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» дають підстави для висновку, що процесуальний закон встановлює для споживачів, не залежно від об'єкта споживання (товари, роботи чи послуги), право вибору підсудності справ про захист їх прав.

В даному випадку спір між сторонами виник стосовно реалізації прав вкладника, як споживача фінансової послуги, яку надає відповідач.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку право визначення підсудності справи належить позивачу.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що відповідно до позову, зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 - 99053, АДРЕСА_1 є необґрунтованими та підлягають відхиленню, оскільки місце проживання ОСОБА_3 з 19 грудня 2014 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспортних даних ОСОБА_3 (а.с. 7) та зазначено нею у позовній заяві.

Таким чином, суддя дійшов правильно застосував ч. 5 ст. 110 ЦПК України, дійшовши вірного висновку, що справа підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та не доводять наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2015 року про відкриття провадження про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: