Справа № 135/1497/15-ц
Провадження у справі № 2-о/135/67/15
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23.11.2015 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності її чоловіку ОСОБА_2, який помер 11 березня 2007 року правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про хворобу № 185 від 24.07.1944 року, виданого ОСОБА_3; трудової книжки колгоспника № 1453, заповненої 20.08.1969 року на ім'я ОСОБА_2 та трудової книжки, заповненої 22.07.1954 року на ім'я ОСОБА_4.

Перевіривши відповідність заяви вимогам, викладеним в статті 258 Цивільного процесуального кодексу України, вважаю, що заяву слід залишити без руху, оскільки вона не відповідає статті 258 ЦПК України.

Зокрема, згідно зі ст. 258 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що підтверджують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно зі ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Крім того, у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1, звернувшись до УПФ в м. Ладижині Вінницької області з метою переходу на пенсію в разі втрати годувальника, отримала відмову, у зв'язку з тим, що в поданих нею документах виявлені розбіжності у написанні імені та прізвища її покійного чоловіка ОСОБА_2, проте всупереч вимогам ст. 258 ЦПК України в заяві не зазначені докази про те, що вказані вище правовстановлюючі документи належать покійному чоловіку ОСОБА_2, і що організації, які видали документи, не мають можливості внести до них відповідні виправлення.

Разом з цим, згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до положень ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата в Україні станом на 01.01.2015 року становить 1218 грн.

Згідно п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243,60 грн.

Так, заявник звернулась із трьома вимогами про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Натомість заявником сплачено судовий збір лише за одну вимогу у розмірі 243,60 грн, а тому заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 487,20 грн та надати суду оригінал відповідного платіжного документу.

За таких обставин, заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків шляхом виправлення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправлення недоліків заяви протягом трьох днів з дня отримання ним даної ухвали, і роз'яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя