АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №761/14069/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1829/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кравець Д.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
24 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А. при секретарі Бугаю О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - будівельна компанія «Управдом» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - будівельна компанія «Управдом», в якому просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 24 360,10 грн., яка складається із залишку заборгованості по заробітній платі за січень 2014 року у розмірі 3 000 грн., заборгованості по заробітній платі за лютий та березень 2014 року у розмірі 13 359,10 грн. та 8 000 грн. - компенсації за невикористану відпустку, а також моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Посилається на те, що з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2014 руку перебувала з відповідачем у трудових відносинах. При прийнятті на роботу, вона з керівництвом обумовила всі основні умови трудового договору, в тому числі і посадовий оклад, який з урахуванням її досвіду встановлено у розмірі 8 000 грн.. При цьому заробітна плата виплачувалася частково на картковий зарплатний рахунок, а частково генеральним директором ОСОБА_4 в готівковій формі, які передавалися особисто ОСОБА_3, а вона вже їх, у свою чергу, розподіляла між працівниками. За січень 2014 року заробітна плата була виплачена на картковий рахунок частково у розмірі 1 320,45 грн., а залишок у розмірі 3 680 грн. виплачено в готівковій формі лише 17 березня 2014 року. Того ж дня позивача та інших співробітників проінформовано про те, що починаючи з 01 січня 2014 року заробітна плата зменшується, зокрема, посадовий оклад позивача з 01 квітня 2014 року мав складати 4 000 грн. Відповідач не надав жодних пояснень з приводу суттєвого зниження посадового окладу, а тим, хто не погодився на зміну суттєвих умов договору, запропоновано звільнитися за власним бажанням. 21 березня 2014 року ОСОБА_3 написала заяву про звільнення за власним бажанням та виплату компенсації за невикористану відпустку в розмірі посадового окладу. Проте, при звільненні їй була видана лише трудова книжка і лише 09 та 18 квітня 2014 року на картковий рахунок перераховано двічі по 1 320 грн.. Не зважаючи на неодноразові звернення, відповідач спочатку обіцяв виплатити залишок коштів, а потім повідомив, що у зв'язку зі складною економічною ситуацією залишкові кошти виплачуватися не будуть.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - будівельна компанія «Управдом» на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 5 167,83 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів, моральну шкоду у сумі 500 грн., в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - будівельна компанія «Управдом» на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення змінити шляхом стягнення на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., заробітної плати за серпень 2013, січень-березень 2014 р. в загальному розмірі 24 000 грн., відшкодування за затримку виплат при звільненні з розрахунку 8 000 грн. за кожен місяць затримки, починаючи з 01 квітня 2014 року по дату проведення фактичного розрахунку, в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не враховано, що фактична заробітна плата складала 8000 грн., що підтверджується долученими відомостями із заробітної плати та показаннями свідків. Крім того, відповідачем при звільненні апелянта не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, що було визнано представником відповідача і на момент ухвалення рішення відповідач не провів розрахунок з апелянтом в частині безспірної суми, то суд відповідно до ст.116,117 КЗпП України мав би стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та представника ТОВ «ЖБК «Управдом» - Стефанишина Ю.І., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За умовами ст.237 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, Наказом № 5-К від 01.04.2013 року ОСОБА_3 прийнята на посаду головного інженера ТОВ «ЖБК «Управдом», 01.04.2014 року звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с.6).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_3 від 10 червня 2014 року № 42, вона працювала у ТОВ «ЖБК «Управдом» за основним місцем роботи та її посадовий оклад становив - 4 455 грн., з якого кожен місяць робилися відрахування податку і обов'язкові платежі у загальному розмірі - 804,56 грн.(а.с.28).

Розмір заробітної плати в межах вищевказаної суми підтверджується також довідкою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 04 липня 2014 року (а.с.62).

Таким чином, посилання ОСОБА_3 на те, що при прийнятті на роботу її посадовий оклад встановлено в розмірі 8 000 грн. та відповідно заборгованість по заробітній платі становить 16 359,10 грн., як недоотримані кошти, виходячи із розрахунку неофіційно встановленого посадового окладу не знайшли свого відображення в матеріалах справи.

Всупереч положенню ст.60 ЦПК України, позивач не надала суду інших належних та допустимих доказів на підтвердження її посадового окладу в розмірі 8 000 грн.

Виходячи з офіційного розміру заробітної плати ОСОБА_3 та враховуючи, що відповідач не виплатив їй компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується довідкою № 42 від 10 червня 2014 року, випискою по особовому рахунку з банківської картки ОСОБА_3 (а.с.7-10,28), колегія погоджується з висновком суду про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 5 167,83 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тому, вимога ОСОБА_3 щодо стягнення на її користь відшкодування за затримку виплат при звільненні, безпідставна, оскільки не була заявлена нею в суді першої інстанції.

Стягуючи з ТОВ «ЖБК «Управдом» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн., суд виходив з характеру правопорушення та глибини душевних страждань позивача. Підстав для збільшення її розміру колегія не вбачає.

Позовні вимоги належним чином розглянуті судом першої інстанції, всім дослідженим доказам дана належна правова оцінка, що обґрунтовано доводами судового рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-