УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2014 року, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ № 370 від 30 грудня 2013 року; поновити позивача на посаді помічника провідного інженера № 1301 Головного військового представництва Міністерства Оборони України; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Мотивував тим, що з 04 грудня 2012 року ОСОБА_4 працював у відповідача на посаді помічника провідного інженера, згідно строкового трудового договору. Позивач, 25 листопада 2013 року, був повідомлений про те, що його посада скорочується. Разом з тим, 30 грудня 2013 року він, без дотримання передбаченого законом двомісячного строку, був незаконно звільнений з посади, що спричинило йому певні моральні страждання.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_4 з посади помічника провідного інженера Головного представництва замовника №1301 Міністерства Оборони України з 30 грудня 2013 року на 25 січня 2014 року. Стягнуто із Міністерства оборони України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2013 року по 25 січня 2014 року в сумі 1637,74 грн, з урахуванням утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2014 року рішення районного суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення. Стягнуто з Міністерства Оборони України на користь позивача 200 грн моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для відмови у задоволенні частини позовних вимог. У зв'язку із чим, обґрунтовано скасував в частині рішення суду першої інстанції та вирішив спір по суті.

Апеляційний суд, залишаючи без змін в частині рішення суду першої інстанції, враховуючи роз'яснення п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, виходив з того, що оскільки при звільненні позивача не встановлено підстав для поновлення його на роботі, але встановлено, що відповідачем порушено процедуру, передбачену ст. 49-2 КЗпП України, вірним є висновок про необхідність зміни дати звільнення позивача з 30 грудня 2013 року на 25 січня 2014 року та стягнення за цей період середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2014 року, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська