г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2821/14-ц
Номер провадження 2/213/43/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В.

при секретарі Гусаровій О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Берелет І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цівільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра", Національний банк України, Кабінет міністрів України, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцина Н.В., про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в ході судового розгляду уточнювала позов, та відповідно до останньої редакції просила: визнати кредитний договір від 29.05.2008р. та іпотечний договір від 29.05.2008р. нікчемними та недійсними з моменту укладення. Визнати, що позивач порушує умови кредитного договору з вини Нац.банку України та КМУ, у зв,язку із знеціненням національної валюти. Просила визнати знецінення національної валюти з вини Нац.банку та КМУ. Визнати, що позивач не могла передбачити знецінення нац. валюти, та що її не попереджали про те, що ризики від знецінення нац. валюти покладені лише на неї.

Представник відповідача - ПАТ КБ Надра, надав суду письмові заперечення, згідно яких вказує, що кредитний договір від 29.05.2008р. між позивачем та ПАТ КБ Надра відповідає вимогам закону. Вказали, що позивача було ознайомлено зу мовами договору, та вона з ними погодилась, договір було підписано позивачем. Зазначили, що кредит в іноземній валюті було видано на підставі банківської ліцензії. Просили відмовити у позові.

Представник відповідача - Національного банку України, надав суду письмові заперечення, згідно яких вказує про законодавством не передбачено стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Офіційний курс гривні до дол.США встановлюється щоденно. Нац.банк відповідальний за стабільність національної валюти і не має зобов,язань по забезпеченню стабільності курсу дол.США. Просили відмовити у позові.

Представник відповідача - КМУ, надав суду письмові заперечення, згідно яких вказує, про правомірність видачі позивачу кредиту в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії. Вказує, що зменшення прибутків позивача не може віднести до форс-мажорних обставин, вказують, що фінансова криза світова не є непереборною силою. Просили відмовити у позові.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що кредит не можна було видавати у іноземній валюті, договір не містить орієнтовної сукупної вартості кредиту, не було повідомлено про недоліки пропонованих схем кредитування. Банк неправомірно включив у договір вимогу про сплату комісії. Позивач отримала не 32 а 22 тис. дол. США. У договори не включена позиція " розмір основного зобов,язання".

Представник відповідача КМУ - Берелет І.В. заперечував проти позову, посилався на письмові заперечення, просив відмовити у позові.

Представники інших відповідачів до суду не з,явились, надали заперечення та заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити в позові.

Представник третьої особи до суду не з,явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов наступного.

29.05.2008р. між ВАТ КБ Надра та позивачем було укладено кредитний договір 828206/ФЛ, за яким позивач отримала грошові кошти в сумі 33088 доларів США. Відсотки - 14,49% на місяць на залишок заборгованості. Строк договору до 12.05.2028р. Комісія 3,4% від суми виданих коштів (а.с.21-23) Вкзаний договір підписаний позивачем.

29.05.2008р. між ВАТ КБ Надра та позивачем було укладено договір іпотеки №828206/фл-3. Предмет іпотеки квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

Згідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ч. З ст. 533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним Банком України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету.

Відповідачем надано копію банківської ліцензії, дозвіл, додаток (а.с.100-102), з яких судом встановлено правомірність дій банку із оформлення спірного кредитного договору, та здійснення операцій з іноземною валютою.

Позивач здійснювала оплату за спірним кредитним договором (а.с.27-58). Також судом встановлено, що оплата позивачем здійснювалась не повністю, оскільки за кредитним договором місячний платіж - 425,6 дол.США.

До позивача надійшла досудова вимога від 23.12.2013р., про виконання умов спірного кредитного договору (а.с.59). У зв,язку із досудовою вимогою, як пояснила представник позивача, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 постанови від 28.04.1978 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Відповідно до Постанови ПВССУ №5 від 2012р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст. 215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст. 18,19 ЗУ "про захист прав споживачів".

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України , договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином суд вважає недоведеним те, що позивачу в недостатній мірі було роз,яснено положення договору та його наслідки, зобов,язання за ним. Те, що позивач була з ним обізнана та погоджувалась з усіма умовами свідчить її підпис у спірних договорах.

Суд вважає, що вимоги ст. 203 ЦК України були додержані, і тому договір є чинним та дійсним в розумінні ст. 215 ЦК України.

У відповідності до ст. 18 ЗУ "про захист прав споживачів", судом не встановлено несправедливих умов спірного кредитного договору. Суд не вважає несправедливою умовою - надання кредиту в доларах США.

Таким чином порушення ЗУ про захист прав споживачів, судом не встановлено.

Кредитний договір є дійсним, підстав визнавати його недійсним або нікчемним не встановлено.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "про іпотеку", іпотечний договір повинен містити умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Так судом встановлено, що спірний іпотечний договір містить посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов,язання, також наявні і інші обов,язкові умови за вказаною статтею.

Таким чином відсутні підстави визнання іпотечного договору нікчемним або недійсним.

Представник відповідача заявив клопотання про закриття справи в частині вимог до Національного банку та КМУ, оскільки в них визнаються незаконними дії та бездіяльність, що є предметом розгляду адміністративних судів.

Представник позивача пояснила, що не оскаржує дії нац.банку та КМУ, а просить визнати факт за ЦПК України.

Враховуючи те, яким чином викладені позовні вимоги, та те, що позивач посилається на норми ЦПК і не оскаржує діяльність або бездіяльність відповідачів, що зазначені позивачем вимоги не підпадають під повноваження суду при вирішенні справи за ст. 162 КАС України, суд вважає відсутніми підстави для закриття провадження.

Судом досліджено довідку про доходи позивача, та квитанцію про сплату кредиту. Судом встановлено, що позивач за кредитним договором повинна сплачувати 425 ,6 дол. США на місяць. В момент отримання кредиту 100 дол. США - 485 грн. (а.с.115), тобто на момент укладання договору позивач повинна була сплачувати по 2064грн. за зазначеним курсом. Як вказано у позові позивач не має змоги сплачувати необхідну суму через зростання курсу долара США, та згідно квитанцій сплачує по 1000грн., що є меншою сумою в гривнях ніж та яка була за курсом на момент укладання договору.

Відповідно до Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Судом не встановлено, що позивач не виконує умови кредитного договору у зв,язку із знеціненням національної валюти та з вини відповідачів, оскільки матеріальне положення позивача не залежить від них.

Позивачем в позові жодним чином не обгрунтовано що знецінення нац. валюти відбулось з вини відповідачів.

Представники відповідачів у запереченнях вказали, що вони не відповідають за стабільність курсу долара США, та зазначили, що курс гривні не є закріпленим та може коливатись.

Суд вважає відсутніми підстави для визнання.

Щодо вимоги про визнання, що знецінення національної валюти по відношенню до іноземної відбулось за незалежних від позивача обставин, то суд зазначає, що суду не надано підтвердження щодо дійсної наявності знецінення національної валюти, не конкретизовано про який саме період просить таке визнати позивач, необгрунтовано з якою метою необхідне дане визнання. Крім того в судовому засіданні встановлено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору. Таким чином дана вимога також не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що курс гривні встановлюється кожного дня, та змінюється, позивач мала можливість передбачити в момент укладання договору знецінення нац. валюти.

Згідно кредитного договору, та підпису позивача в ньому, вона була повністю попереджена про умови договору. Таким чином відсутні підстави вважати, що позивача не попереджали про ризики.

Представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивач зазначає про порушення її прав з моменту укладання договору, та повинна була це освідомлювати саме з моменту укладання договору.

Представник позивача вказала, що позивач є юридично необізнаною, та про порушення прав дізналась з часу надходження досудової вимоги від банку.

Згідно ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, подію, яка має неминуче настати.

Таким чином твердження представника позивача, що вона дізналась про порушення її прав у 2014 році, спростовується тим, що позивач могла дізнатись про порушення свого права, - з того дня коли уклала спірні договори, і таким чином строк пропущено, що є підставою для відмови в задоволенні даної позовної вимоги.

Суд критично відноситься до твердження представника позивача, щодо недійсності та нікчемності спірних договорів, оскільки дане не встановлено та не підтверджено в судовому засіданні, суд вважає, що таким чином позивач та її представник намагались ввести суд в оману, визнати недійсними вказані договори, та таким чином ухилитись від відповідальності за недодержання вимог за спірними договорами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,197,209,212-215,218,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра", Національний банк України, Кабінет міністрів України, про захист прав споживачів, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата виготовлення повного тексту рішення 03.04.2015р.

Суддя: В.В. Мазуренко