Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дем'яносова М.В.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області до Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Сумській області, Кролевецької центральної районної лікарні, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області (далі - Фонд) на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Фонд звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 січня 2014 року Територіальним управлінням державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Сумській області (далі - Територіальним управлінням) затверджено акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку за формою Н-5, який стався із медичними сестрами загальної практики сімейної медицини Кролевецької центральної районної лікарні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зазначеним актом, на підставі якого були складені акти № 1 та № 2 від 28 січня 2014 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, комісія зробила висновок, що нещасний випадок, який стався з потерпілими, пов'язаний з виробництвом. З висновками комісії не погодився член комісії - страховий експерт Фонду, який підписав акт разом із окремою думкою. Оскільки акт був затверджений без врахування окремої думки, Фонд направив лист Територіальному управлінню, у якому просив скасувати вищезазначені акти та провести повторне розслідування. Територіальне управління повідомило Фонд про відсутність підстав для проведення повторного спеціального розслідування. Посилаючись на те, що зазначені акти не відповідають фактичним обставинам нещасного випадку, що призвело до неправильної його кваліфікації, позивач просив визнати недійсним та скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5; визнати недійсним та скасувати акти № 1 та № 2 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що сталися з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Фонд просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з безпідставності позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st313/> справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315/>. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що відповідно до наказу Кролевецької центральної районної лікарні від 04 листопада 2013 року № 210-к медичні сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були направлені до медичного коледжу у м. Суми на курси підвищення кваліфікації строком з 11 листопада по 06 грудня 2013 року (а.с. 20).

21 листопада 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали зі знайомим на його автомобілі з м. Суми до м. Кролевець та у дорозі потрапили у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримали тілесні ушкодження важкої ступені тяжкості.

Актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, затвердженим Територіальним управлінням 28 січня 2014 року, зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом (а.с. 6-9).

На підставі цього акту були складені акти № 1 та № 2 від 28 січня 2014 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, відносно ОСОБА_3 та відносно ОСОБА_4 відповідно (а.с. 12-16).

Не погодившись з висновком комісії, член комісії - страховий експерт Фонду ОСОБА_5 виклав окрему думку, у якій навів факти та доводи щодо відсутності зв'язку даного випадку з виробництвом та зазначив, що нещасний випадок стався не в робочий час, не на території учбового закладу та не пов'язаний з виконанням службових обов'язків (а.с. 10-11).

30 травня 2014 року Фонд звернувся з листом до Територіального управління, якому просив скасувати акт за формою Н-5 від 28 січня 2014 року та акти № 1, № 2 за формою Н-1 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та провести повторне розслідування (а.с. 17-18)

Територіальне управління відмовило Фонду у зв'язку з відсутністю підстав для скасування актів та проведення повторного розслідування (а.с. 19).

Обґрунтовуючи позов, Фонд зазначав, що нещасний випадок стався з потерпілими не під час занять, не на території учбового закладу та не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначає Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 <nau://ukr/1232-2011-п> (далі - Порядок).

Пункт 15 Порядку містить вичерпний перелік обставин, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, серед яких: виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням, у тому числі на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, у порушення ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> обставини справи з'ясував неповно, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги; не врахував, що нещасний випадок стався поза межами часу навчання, не на території учбового закладу та не пов'язаний з виконанням службових обов'язків; що відрядження потерпілих передбачалося з 11 листопада 2013 року по 06 грудня 2013 року, а тому їх повернення додому 21 листопада 2013 року не було обумовлено службовою необхідністю та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін М.В. Дем'яносов Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін