Справа № 740/4105/15-ц
Провадження № 2/740/1301/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі :

головуючого - судді Марченка М.М.

при секретарі Заколодній Ю.О., Савченко С.М., Гришкевич В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щербака О.В.

позивача ОСОБА_3

представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Островерхова К.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ніжина цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи Національний банк України, приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Тетяна Євгенівна про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними , -

в с т а н о в и в :

03.09.2015 року за вх. № 12274 ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», третя особа Національний банк України про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. В позові зазначено, що 04 червня 2008 року між позичальником ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний Договір № 1516748 від 04 червня 2008 року. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного Договору ним ОСОБА_1 була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний (картковий рахунок) Позичальника № НОМЕР_3 у Банку з «04» червня 2008 року і терміном погашення по «01 » червня 2018 року включно не відновлювальної кредитної лінії у сумі 34000 доларів США 00 центів (тридцять чотири тисячі доларів США 00 центів). Відповідно до п. 1.3.1 Позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15.00 % (п'ятнадцять процентів) річних, що нараховується на фактичний залишок заборгованості за кредитом, за фактичний період користування кредитними коштами. У п. 1.3.4 кредитного договору зазначено, що Позичальник зобов'язується щомісяця в термін з 01 до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного ануітетного платежу, розмір якого за цим Договором становить 283 доларів США 33 центів ( двісті вісімдесят три доларів США тридцять три центів). У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором № 0 від «04» червня 2008 року між ним ОСОБА_1 та Банком був укладено Договір іпотеки р./№ 1710 від 04.06.2008 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, він передав Банку в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру № 12 загальною площею 46.9

кв.м., житловою площею 31.8 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 та на даний час використовується його сім'єю. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Чинний Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Ст. 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної не відновлювальної мультивалютної кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що на здійснення валютних операцій Національний Банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання

іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 1.10 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України. Крім того, на день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 USD = 4,80 грн., та на сьогоднішній день становить 1 USD = 23,60 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився фінансовий стан позивача. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумління захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу). Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункт, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним. Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів частини 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність

правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Просять визнати недійсним кредитний договір № 0 від «04» червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Визнати недійсним договір іпотеки р./№ 1710 від «04» червня 2008 року, укладений між іпотекодавцем ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу, Чернігівської області Кізуб Тетяною Євгенівною, зареєстрованим в реєстрі за № 1710 від «04 » червня 2008 року. Зобов'язати приватного нотаріуса Кізуб Т.Є. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки укладеним між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» «04» червня 2008 року, а саме нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 46.9 кв. м., житловою площею 31.8 кв. м., що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1, у місті Ніжині, Чернігівської області, яка належить ОСОБА_1 - 2/3 частини та ОСОБА_3 - 1/3 частини.

Ухвалою суду за клопотанням позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та представника позивача адвоката Щербак О.В. замінено неналежного відповідача Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» на належного відповідача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», а також залучено ухвалою суду в якості третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Тетяну Євгенівну.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Щербак О.В., позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та послались на відсутність коштів на погашення кредиту і просили позов задовольнити до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», визнати недійсним Кредитний договір № 0 від 04 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»; визнати недійсним Договір іпотеки від 04 червня 2008 року, укладений між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та іпотекодавцями ОСОБА_9, ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Тетяною Євгенівною, зареєстрований в реєстрі за № 1710 від 04 червня 2008 року; зобов'язати приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Тетяну Євгенівну виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке передано в іпотеку за Договором іпотеки укладеним між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 04 червня 2008 року, а саме нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 46.9 кв. м., житловою площею 31.8 кв. м., що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 у місті Ніжині, Чернігівської області, яка належить 2/3 частки ОСОБА_1 та 1/3 частки ОСОБА_3.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Островерхов К.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду письмове заперечення і пояснив, що позивачами не доведено належним чином жодної обставини викладеної в позовній заяві. 04.06.2008 року між банком та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов договору банк надав позивачу грошові кошти в іноземній валюті в сумі 34000 доларів США, а позивач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 01 червня 2018 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15.00 % відсотків річних. Відповідно до умов Кредитного договору п. 7.13 підписанням цього договору, позивач свідчив про те, що всі умови Кредитного договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджував свою

здатність виконувати умови договору. Про згоду з умовами укладеного кредитного договору свідчить і те, що з моменту укладення договору Позивач протягом тривалого часу належним чином виконував умови Кредитного договору, вчасно, в повному обсязі сплачував грошові кошти за користування кредитом та не висловлював до тепер свої письмові заперечення, незгоду з умовами Кредитного договору або пропозиції внесення змін до нього. Договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до вимог ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць інших держав. При розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадках наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав те, на що розраховував - кошти в іноземній валюті на споживчі цілі. На момент укладення Кредитного договору не існувало заборони позивачу взяти кредитні кошти в іншій валюті, в тому числі і гривні. Укладаючи кредитний договір, позивач розумів, що існує ризик, пов'язаний зі зміною валютного курсу, і він свідомо їх прийняв, зважаючи на меншу відсоткову ставку по кредиту в доларах США, ніж гривнях. При підписанні Кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Просить відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи Національного банку України та третя особа приватний нотаріус Ніжинсього міського нотаріального округу Кізуб Т.Є. в судове засідання не з'явились, які про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. В письмовому поясненні до суду від 15.10.2015 року за № 90-05/05-006/76400, представник третьої особи Національного банку України вважає, що для суду відсутні правові підстави для визнання недійсними кредитного договору від 04.06.2008 року № 0, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», договору іпотеки від 04.06.2008 року р.№ 1710 і просить суд відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог. Суд вважає можливий розгляд справи без нез'явившихся зазначених третіх осіб, які про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що не заперечували позивачі, представник позивача та представник відповідача.

Вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

04 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за змістом якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти ( кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 34000.00 ( тридцять чотири тисячі доларів СЩА 00 центів), що дорівнює еквіваленту 164968.00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язуєтья прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. Позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць ( коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використання за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку останній придбає за рахунок кредитних коштів банку. (Пункт 1.1. Договору). Надання

кредиту здійснюється у наступний термін: 04 червня 2008 року. (Пункт 1.2.1. Договору). Позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 червня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно відповідної угоди сторін. (Пункт 1.2.2. Договору). За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 15.00 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. (Пункт 1.3.1. Договору). Сторони домовились, що за умовами Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. (Пункт 1.3.2. Договору). Виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається: застава нерухомості (будівлі/споруди)приміщення, а саме: 3 кімнатна квартира, загальною площею 46.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1, код за ДРФО НОМЕР_1 та власністю ОСОБА_3, код за ДРФО НОМЕР_2. (Пункт 2.1. Договору).

04 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_3 укладено іпотечний договір про забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з Кредитного договору (Договір про надання ОСОБА_1 споживчого кредиту № 0 від 04 червня 2008 року). Предметом іпотеки є нерухоме майно: трьохкімнатна квартира №12, загальною площею 46.9 кв.м., житловою площею 31.8 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 що належить іпотекодавцям: ОСОБА_1 - 2/3 частки, та ОСОБА_3 - 1/3 частки. (а.с.33-34).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 227 ЦК України визначає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня; іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Тобто, законодавець визначив, що у випадках, прямо передбачених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Таким чином, законодавством України чітко визначено правомірність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити в іноземній валюті та бути суб'єктом кредитних зобов'язань (правовідносин) в іноземній валюті.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, згідно засвідченої належним чином банківської ліцензії № 75 від 24 грудня 2001 року, виданої Національним банком України, АКІБ «УкрСиббанк» має право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». (а.с.93).

Згідно засвідчених належним чином дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року, виданого Національним банком України, АКІБ «УкрСиббанк» на право здійснення операції, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.94), та додатку до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року Перелік операцій, які має право здійснювати Акціонерний комерційний інноваційнй банк «УкрСиббанк», останній має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснювати операції з ними; відкривати кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснювати операції з ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. (а.с. 95-96).

Згідно п.1 ч.2 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в редакції, чинній на час видачі Національним банком України АКІБ «УкрСиббанк» банківської ліцензії № 75 від 24 грудня 2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.93) та дозволу №75-2 від 19 листопада 2002 року на право здійснення операції, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.94) та на час укладення спірного договору) банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати такі операції та угоди: операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Пунктом 2.3 Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275 передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 10, 11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 роз'яснено, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47

Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Такими чином, суд приходить до висновку, що АКІБ «УкрСиббанк» є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій та мав право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті, а тому вимога про визнання недійсним спірного договору про надання споживчого кредиту №0 від 04 червня 2008 року з вказаної підстави задоволенню не підлягає.

Частина друга статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те,

від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

В пункті 7.13 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 червня 2008 року зазначено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання позивачів на несправедливість умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 04 червня 2008 року зокрема, умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України та таким чином, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункту, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій і відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими оскільки умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, адже суперечать пункту 7.13 спірного договору за змістом якого всі умови даного Договору позичальнику цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вказаних змін курсу гривні до іноземної валюти на час укладення сторонами спірного договору або що ця обставина була відома відповідачу на час укладення спірного договору, чи подальша зміна курсу гривні до іноземної валюти в Україні перебуває в прямому причинно-наслідковому зв'язку із діями відповідача. А надання кредиту в іноземній валюті відповідає принципу свободи договору, передбаченої ст. 6 ЦК України.

Враховуючи, що сторони були вільні у визначенні умов договору зокрема, щодо валюти кредиту, укладення спірного кредитного договору в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства, зазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання договору недійсним.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладаючи договір про надання кредиту в іноземній валюті Банк діяв у межах своїх повноважень, кредитний договір укладений сторонами з досягненням згоди з усіх істотних умов, про що свідчать підписи сторін, а також відсутні підстави визнання договору недійсним, що визначені ч.ч. 1, 2, 5 ст. 203 ЦК України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, через що у їх задоволенні визнати недійсним Кредитний договір № 0 від 04 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - слід відмовити.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Спірний Договір про надання споживчого кредиту № 0 року було укладено позивачем та відповідачем 04 червня 2008 року. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 03.09.2015 року за вх. №.12274.

Таким чином, строк позовної давності за даним позовом слід відраховувати з 04 червня 2008 року, тобто з дати укладення договору, строк дії якої закінчився.

Позивач вправі був звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору у строк до 05 червня 2011 року, а звернувся лише 03.09.2015 року (а.с.3 - 8), отже, пропустив встановлений законом строк позовної давності, підстави для його поновлення відсутні, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак, відмова у позові за пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні.

В своєму письмовому запереченні проти позову від 15.09.2015 року за вх. № 13031, представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Пащенко Т.С., яка діяла на підставі довіреності від 23 грудня 2014 року, просила застосувати строки позовної давності та просила відмовити в задоволенні позовних вимог через їх незаконність, безпідставність та необґрунтованість. ( а.с. 81-86, 97-98). Але в судовому засіданні представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Островерхов К.М., який діє на підставі довіреності від 01.10.2015 року за № 30-2/44593, заявив, що необхідності застосовувати строки позовної давності до зазначених позовних вимог позивачів немає, так як позовні вимоги безпідставні та просив в задоволенні їх відмовити.

У випадку безпідставності позовних вимог, суд відмовляє саме з цих підстав, а не з підстав пропуску строку позовної давності.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки поданий позов є безпідставним, а порушення прав позивача не доведено.

У зв'язку з відмовою в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 червня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, тому в задоволенні похідних вимог визнати недійсним Договір іпотеки від 04 червня 2008 року, укладений між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та іпотекодавцями ОСОБА_9, ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Тетяною Євгенівною, зареєстрований в реєстрі за № 1710 від 04 червня 2008 року; зобов'язати приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Тетяну Євгенівну виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке передано в іпотеку за Договором іпотеки укладеним між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 04 червня 2008 року, а саме нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 46.9 кв.м., житловою площею 31.8 кв. м., що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 у місті Ніжині, Чернігівської області, яка належить 2/3

частки ОСОБА_1 та 1/3 частки ОСОБА_3 - необхідно також відмовити.

Керуючись ст. ст. 192, 203, 215, 525, 526, 530, 533, 626, 627, 628, 629, 1046, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», визнати недійсним Кредитний договір № 0 від 04 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»; визнати недійсним Договір іпотеки від 04 червня 2008 року, укладений між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та іпотекодавцями ОСОБА_9, ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Тетяною Євгенівною, зареєстрований в реєстрі за № 1710 від 04 червня 2008 року; зобов'язати приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Тетяну Євгенівну виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке передано в іпотеку за Договором іпотеки укладеним між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 04 червня 2008 року, а саме нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 46.9 кв.м., житловою площею 31.8 кв. м., що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 у місті Ніжині, Чернігівській області, яка належить 2/3 частки ОСОБА_1 та 1/3 частки ОСОБА_3 - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя