У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, треті особи: Прокуратура Полтавської області, ОСОБА_6, про визнання права власності та виключення майна з опису, за касаційною скаргою прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Полтави на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання права власності та виключення майна з опису, посилаючись на те, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2012 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч. 3, 263 ч. 2 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, який змінено апеляційним судом Полтавської області до трьох років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Під час проведення досудового слідства по зазначеній вище кримінальній справі 25 квітня 2012 року у АДРЕСА_1, у ході обшуку були вилучені грошові кошти в сумі 13 400,00 доларів США та 13 155,00 грн.

Позивач вважає, що вказані кошти є її особистою приватною власністю, оскільки були отримані нею у борг 15 квітня 2012 року від рідної сестри, ОСОБА_7, тому звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на грошові кошти в сумі 13 400,00 доларів США та 8 000,00 грн, вилучені 25 квітня 2012 року працівниками Прокуратури Полтавської області.

Виключено грошові кошти в сумі 13 400,00 доларів США та 8 000,00 грн з опису арештованого майна у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6

Зобов'язано Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області повернути грошові кошти у сумі 13 400,00 доларів США та 8 000,00 грн ОСОБА_5

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 липня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Полтави просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, визнавши за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину вилучених грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що кошти, вилучені під час обшуку в розмірі 13 400 доларів США та 8 000,00 грн не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки належать ОСОБА_7, яка надала їх у борг позивачу - ОСОБА_5, яка, у свою чергу, зобов'язана їх повернути.

Проте, повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з наступних підстав.

Судами встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2012 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч. 3, 263 ч. 2 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади, з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2013 року, вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2012 змінено та призначено ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади, з конфіскацією всього особистого майна.

Під час проведення досудового слідства по вказаній кримінальній справі 25 квітня 2012 у квартирі АДРЕСА_1 у ході обшуку були вилучені грошові кошти в сумі 13 400,00 доларів США та 13 155,00 грн.

22 травня 2012 року слідчим прокуратури Полтавської області Колосом В.О. було винесено постанову про арешт вказаних грошових коштів, які в подальшому були передані на відповідальне зберігання до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС в Полтавській області.

Згідно відповіді заступника начальника УМВС України в Полтавській області від 08 січня 2014 року вилучені кошти знаходяться на зберіганні у касі УМВС.

Відповідно до оригіналу розписки від 15 квітня 2012 року ОСОБА_5 отримала у борг кошти в сумі 13 400,00 доларів США та 8 000,00 грн від рідної сестри ОСОБА_7 та зобов'язувалася їх повернути в строк до 15 квітня 2014 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з налізу вказаних правових норм можна зробити висновок, що після укладення договору позики, право власності на грошові кошти в розмірі 13 400,00 доларів США та 8 000,00 грн, отримані ОСОБА_5 у борг належить саме їй.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які буди одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вирішуючи позов про виключення з опису арештованого майна, а саме, грошових коштів в розмірі 13 400 доларів США та 8 000,00 грн, суди не визначилися з характером спірних правовідносин, та не застосували норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ст. ст. 60, 61, 63, 65 СК України, ст. 368 ЦК України, у зв'язку з чим прийшли до неправильного висновку, що вказані грошові кошти не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, суд першої інстанції не визначився з колом осіб, які беруть участь у справі, а саме, не врахував, що належними відповідачами у справах за позовом про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особа, котрій передано майно, якщо воно було реалізоване; у тих випадках, коли опис та арешт майна проводився для забезпечення конфіскації, притягується відповідна державна податкова інспекція; а у випадках, коли майно не збереглося в натурі і відповідні податкові інспекції вже розпорядилися цим майном, то притягуються також відповідні органи Державного казначейства.

Враховуючи вищезазначене, в порушення норм процесуального закону, суди дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч.2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Полтави задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді:Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук