15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2014 року, додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від
24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року до 10 листопада 2010 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано наступне
майно: земельна ділянка пл. 0,1498 га за адресою: АДРЕСА_2; автомобіль Ford Fiesta,
2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, автомобіль Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, Toyota Land Cruiser державний номерний знак НОМЕР_3; 1/2 частини гаража, загальною площею 40,2 кв. м, що розташований за адресою:
АДРЕСА_3, вартістю 16 000 грн; чотирьохсторонній стругальний верстат «Вайнинг». Також за період спільного проживання з ОСОБА_5 було набуто кілька земельних ділянок: в с. Литвинівка - пл 0,2247 га; в с. Підгірці - пл 0,1200 га; та в смт. Димер - пл 0,0080 га., які залишились у власності відповідача. Земельну ділянку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 подарував матері ОСОБА_6 без отримання її згоди як співвласника.
У квітні 2014 року ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 8 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль Ford Fiesta та стягнути із нього на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 41 961,44 грн.; визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser та стягнути із нього на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 90 000 грн; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі 1/2 частини за автомобіль Volkswagen Caddy в розмірі 29 000 грн; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину гаража по АДРЕСА_3; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі вартості 1/4 частини гаража в сумі 8 000 грн; визнати за ОСОБА_5 право власності на чотирьохсторонній стругальний верстат «Вайнинг», стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини за чотирьохсторонній стругальний верстат «Вайнинг» в сумі 20 000 грн; а також судові витрати.
У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. На обґрунтування яких зазначав, що перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4 вони придбали автомобіль Ford Fiesta, 2008 року випуску, 1/2 частину гаража загальною площею 40,2 кв м за адресою: АДРЕСА_3, 1/2 частину квартири загальною площею 29,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 200 000 грн.
Вказував, що з позовними вимогами позивачки ОСОБА_4 щодо автомобіля Ford Fiesta, 2008 року випуску, компенсацію половини коштів, сплачених банку в рахунок виконання зобовʼязань за кредитним договором до 10 листопада 2010 року в розмірі 29 450 грн 60 коп. погоджується. Однак, ОСОБА_5 вказує, що 27 грудня 2004 року вони з ОСОБА_4 придбали в рівних частинах кожному квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1, в подальшому він подарував свою частину вказаної квартири ОСОБА_4, разом з тим вважав, що інша 1/2 частини квартири є обʼєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана за кошти подружжя, а тому підлягає поділу. Що стосується 1/2 частини гаража загальною площею 40,2 кв. м, що розташований за адресою АДРЕСА_3, вартістю 16 000 грн, вважав, що ОСОБА_4 має бути присуджена 1/4 частина вказаного гаража, а йому виплачена компенсація за іншу частину 1/4 частини гаражу в розмірі 8 000 грн.
Тому просив визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири загальною площею 29,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/4 вказаної квартири, визнати право власності за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину гаража загальною площею 40,2 кв.м за адресою АДРЕСА_3, стягнути з ОСОБА_4 на його користь компенсацію в розмірі вартості 1/4 частини вказаного гаражу в розмірі 8000 грн.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 гаража загальною площею 40,2 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість належної їй 1/4 частини гаражу в розмірі 8 000 грн. Залишено у власності ОСОБА_5 автомобіль Ford Fiesta, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість 1/2 частини автомобіля Ford Fiesta, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_1, в сумі 29 450 грн 60 коп. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 8 липня 2011 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про поділ земельної ділянки, автомобіля Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, та верстату «Вайнинг» відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частину квартири загальною площею 29,9 кв. м, яка знаходиться в смт. Димер, Вишгородського району, Київської області відмовлено.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_3 в сумі 90 000 грн відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2014 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2014 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати частково рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2014 року, повністю додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 в задоволенні яких було відмовлено, та стягнути з ОСОБА_5 компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини за автомобіль Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, в сумі 29 000 грн, компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини за автомобіль Toyota Land Cruiser, 2004 року випуску, в сумі 90 000 грн та компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини сплаченої за автомобіль Ford Fiesta, 2008 року випуску, в сумі 41 961,44 грн, а всього на загальну суму: 160 961,44 грн, в мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із обсягу майна, набутого сторонами за час шлюбу, джерел і часу його придбання, презумпції вчинення правочину одним із подружжя за згодою іншого, а також складу осіб, які приймають участь в справі в якості відповідачів та третіх осіб.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у поділі автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2, та автомобіля Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_3, суд першої інстанції обґрунтовував тим, що автомобіль Volkswagen Caddy відчужено відповідачем під час перебування у шлюбі і кошти витрачено на потреби сім'ї, а автомобіль Toyota Land Cruiser придбано відповідачем в жовтні 2010 року після припинення сторонами ведення спільного господарства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що з 28 вересня 2002 року по 10 листопада 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 22 листопада 2010 року, встановлено, що біля року сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, у кожного окремий бюджет.

За таких обставин суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів того, що автомобіль Toyota Land Cruiser придбано за спільні сімейні кошти, та додатковим рішенням від 24 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про поділ даного автомобіля. Крім того, суди дійшли вірного висновку щодо відмови у компенсації вартості половини автомобіля Volkswagen Caddy при поділі майна як спільно нажитого подружжям, оскільки даний автомобіль було знято з реєстрації для реалізації 24 листопада 2009 року та 4 грудня 2009 року був перереєстрований на іншу особу. Таким чином даний об'єкт майна був вічуджений ОСОБА_5 і на час поділу майна подружжя останній не був власником спірного автомобіля, а тому підстави для стягнення половини його вартості в порядку розподілу майна подружжя відсутні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2014 року, додаткового рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2014 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2014 року, додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік