АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві держаної адміністрації, треті особи без самостійних вимог: Управління житлово- комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві держаної адміністрації, Управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації, Управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Kиєві державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог: Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації, Управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача Голосіївської районної в м. Kиєві державної адміністраціїзаперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернулась до суду з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій відповідача щодо відмови їй у приватизації кв. 3, в буд.32/4 по вул. Китаївській в м. Києві незаконними і зобов'язання вчинити дії щодо приватизації квартири.

Вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2014 року на підставі поданої нею заяви вона отримала відповідь відділу приватизації Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до якої їй було відмовлено в прийнятті рішення щодо приватизації кв. 3 в буд.32/4 по вул. Китаївській в м. Києві, оскільки зазначений будинок розташований на території історико-культурного (архітектурного) заповідника.

Зазначену відмову позивач вважає незаконною, оскільки Законом України «Про перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» визначено перелік об'єктів, які не підлягають приватизації, і в даному переліку буд. 32/4 по вул. Китаївській не міститься. Також зазначений будинок не внесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Крім того, вона отримала відповідь Управління охорони культурної спадщини № 066/07-1594 про те, що обмежень приватизації даної квартири не існує.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вірно виходив з наступного.

Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

08.08.2014 року ОСОБА_1 за результатами розгляду документів щодо приватизації АДРЕСА_1 Органом приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації було відмовлено у наданні дозволу на приватизацію квартири, оскільки буд.32/4 по вул. Китаївській знаходиться в межах території історико-культурного (архітектурного) значення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

В силу положень ст.2 зазначеного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2000 від 28.09.2000 року визнано, що положення пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року в редакції Закону України «Про знесення змін і доповнень до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22.02.1994 року відповідають Конституції України (є конституційними).

Відповідно до пп. 1.1.12 п.1.1 розділу «Заповідники» додатку 1 до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 року № 979 «Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 року № 920 «Про уточнення меж історико - культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури в м. Києві, комплекс пам'яток архітектури монастиря, в межах її існуючої території Китаєво є історико-культурним (архітектурним) заповідником.

Відповідно до інформації, викладеної в листі Управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації від 18.07.2013 року № 066/02-1795, будинок № 32/4 розташований в межах території пам'ятки архітектури національного значення згідно з проектом зон охорони комплексу пам'яток архітектури Китаївської пустині, що затверджений головою Державної служби з питань національної культурної спадщини від 07.08.2008 року.

Згідно ст.33 Закону України «Про охорону культурної спадщини» історико - культурною заповідною територією оголошується історично сформована територія, в межах якої збереглася значна кількість об'єктів культурної спадщини.

Статтею 34 зазначеного Закону передбачено, що землі, на яких розташовані пам'ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Судом встановлено, що інформація щодо визначення меж історико-культурного заповідника «Китаїв» в Департаменті земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації відсутня.

З огляду на те, що будь-які зміни до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 року №/979 «Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 року № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури в м. Києві», яким визначено статус комплексу пам'яток архітектури монастиря в межах її існуючої території Китаєво, не вносилось, і в матеріалах справи відсутні будь-які доказі на спростування того, що будинок № 32/4 по вул. Китаївській в м. Києві знаходиться на території даного історико- культурного заповідника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при вирішенні питання щодо приватизації квартири необхідно керуватись положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Закон України «Про Перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» та Закон України «Про охорону культурної спадщини» є спеціальними Законами України у сфері регулювання відносин щодо приватизації пам'яток культурної спадщини та прийняті Верховною Радою України після прийняття Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому за наявності колізій у правовому регулюванні відносин приватизації квартир (будинків), розташованих на територіях історико - культурних заповідників, встановлених зазначеними Законами України, при вирішенні даної справи необхідно застосовувати норми спеціального законодавства.

Крім того, Конституційним Судом роз'яснено, що приватизація державного фонду - це відчуження державної власності на користь громадян України, а питання щодо державної власності, в тому числі встановлення обмежень на приватизацію окремих об'єктів державного житлового фонду, зокрема, визначення правового режиму власності шляхом прийняття відповідного закону, а також затвердження переліку об'єктів права державної власності, в тому числі об'єктів державного житлового фонду, що не підлягають приватизації, уповноважена вирішувати Верховна Рада України відповідно до пункту 36 статті 85 та пункту 7 частини 1 статті 92 Конституції України

Доводи апеляційної скарги про те, що фрагмент історико - архітектурного опорного плану м. Києва з позначенням зон охорони пам'яток територій, заповідників, який у кольоровому вигляді додано до апеляційної скарги підтверджує , що будинок 32/4 по вул. Китаївській не розташований на території архітектурно - археологічного заповідника «Китаєво», колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки із вказаного фрагменту, вбачається, що вул. Китаївська, відповідно умовного позначення відображеного на фрагменті відображена як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини чи історичних ареалів, що вбачається на фрагменті із умовних позначень жовтого кольору (а. с. 139).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: