Дата документу 28.09.2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі Черемісіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Терпіннівська сільська рада про зобов»язання вчинення дій, звільнення незаконно захопленої земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, який згодом уточнив (а.с. 149-150), у якому просить зобов»язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не палити піч у світлий час доби та/або перенести її або димохідну трубу від неї подалі від житлових приміщень, при використанні печі обов»язково враховувати «розу» вітрів; зобов»язати відповідачів звільнити незаконно захоплену ними ділянку землі, що знаходиться у власності позивача. Також просить стягнути з відповідачів матеріальні збитки в розмірі 100 грн. в якості компенсації за незаплановані поїздки до суду та в розмірі 10000грн. в якості компенсації збитків, пов»язаних з незаконним використанням відповідачами земельної ділянки та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги в позові та в судовому засіданні обґрунтовує тим, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, який, як і земельна ділянка для його обслуговування площею 0,1530 га, належали на праві власності його матері ОСОБА_4, яка померла 23 березня 2014 року. Після смерті матері він прийняв спадщину після неї за законом, але свідоцтво про право на спадщину не отримував.

По сусідству з ним проживає чета ОСОБА_3, які зловживають добросусідськими відносинами. Так, вони палять у своїй печі резину, дрова, пластмасу, а продукти горіння летять у двір позивача, що негативно впливає на стан здоров»я позивача та створює дискомфорт для його проживання. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно захопили частину землі позивача площею 19, 5 кв.м., що підтверджується актом засідання земельної комісії Терпіннівської сільської ради від 03 березня 2010 року, а саме- побудували господарські будівлі, установили сітку (паркан). Вказав також, що просить стягнути з відповідачів матеріальні збитки в розмірі 100 грн. в якості компенсації за незаплановані поїздки до суду та в розмірі 8000грн. в якості компенсації збитків, пов»язаних з незаконним використанням відповідачами земельної ділянки та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, пояснив, що не палить в своїй печі резину та пластмасу, ніякого дискомфорту мешканцям прилеглих будинків не створює. Також вважає необгрунтованими доводи ОСОБА_1 стосовно самовільного зайняття відповідачами земельної ділянки. Зазначив, що вони використовують свою земельну ділянку згідно меж, визначених державним актом на право приватної власності на землю, виданим ОСОБА_3, в наявності заява від ОСОБА_4 від 20.06.2001 року про надання нею згоди на те, щоб ОСОБА_3 побудували на межі сарай. Вказав, що навпаки, саме ОСОБА_1 розмістив на ділянці, що належить ОСОБА_3, частину своїх речей, поваливши при цьому частину паркану.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі за обставинами, аналогічним зазначеним ОСОБА_2

Представник Терпіннівської сільської ради землевпорядник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив про відсутність підстав для задоволення позову. Межі земельної ділянки позивача не винесені в натурі, тому встановити порушення межі між ділянками без проведення відповідних технічних (геодезичних) робіт неможливо. Що стосується змісту акту засідання земельної комісії від 03.03.2010 року, зазначив, що не може пояснити обставин його складання 5 років тому, натомість у вересні 2015 року земельна комісія здійснила виїзд на місцевість за адресою позивача, але останній не надав можливості її членам перевірити факт порушення межі.

Вислухавши думки сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позові, виходячи з наступних обставин.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що зазначені позивачем обставини, якими він аргументує свої позовні вимоги, наданими суду доказами не доведені.

Так, згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 081285 власником ділянки є ОСОБА_4 Василівна- мати позивача, яка померла 23 березня 2014 року (а.с.95, 85).

Як вбачається з копії спадкової справи № 140/2014, заведеної у Мелітопольській районній державній нотаріальній конторі, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері, але свідоцтво про право на спадщину не отримав(а.с.116-140).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Згідно з роз»ясненнями пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до наведених в Законі України «Про Державний земельний кадастр» термінів, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Вирішуючи вимоги про перенесення меж земельної ділянки як способу захисту права користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять, та позивачем не надано доказів оформленого та зареєстрованого позивачем речового права як на земельну ділянку,так і на будинок.

Крім того,з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом неодноразово наголошувалось про необхідність проведення відповідних технічних (геодезичних) робіт для винесення меж земельної ділянки в натурі, однак відповідних клопотань сторонами, зокрема, позивачем заявлено не було. Тож, враховуючи положення ст..ст. 106, 107 ЗК України, встановити порушення межі між ділянками неможливо.

Акт засідання земельної комісії Терпіннівської сільської ради від 03 березня 2010 року (а.с.1 зворотній бік) про те, що ОСОБА_2 незаконно захопив частину землі позивача площею 19, 5 кв.м. суд не приймає до уваги, оскільки він складений більш ніж 5 років тому назад, із змісту акта не вбачається яким саме чином зайняв ОСОБА_2 земельну ділянку ОСОБА_1, коли власником земельної ділянки по вул.. Радянській, 71 в с. Терпіння є ОСОБА_3Є.(а.с.97), а власником земельної ділянки по вул.. Радянській, 71 в с. Терпіння ще жива та той час ОСОБА_4

Натомість, як вбачається з акту виїзду земельної комісії від 23 вересня 2015 року, комісія здійснила виїзд на місцевість за адресою позивача, але останній не надав можливості членам комісії перевірити факт порушення межі (а.с.152).

Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин спалення відповідачами в печі резин, дров, пластмаси, що створює дискомфорт позивачу, негативно впливає на стан його здоров»я.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідачів, зазначили, що вони є сусідами ОСОБА_3 (ОСОБА_7 проживає навпроти), ніякий дим з труби з подвір»я ОСОБА_3 їм не заважає.

На підставі вищевикладеного, суд вважає обставини, зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог у обраний ним спосіб не доведеними і у звязку з цим не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Терпіннівська сільська рада про зобов»язання вчинення дій, звільнення незаконно захопленої земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.В. Ковальова