Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Сумської області від 9 липня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») було укладено договір про банківський строковий депозитний вклад у розмірі 26 000 доларів США, терміном до 10 серпня 2015 року. 12 лютого 2014 року позивачем було поповнено вклад згідно умов указаного договору на 2 000 доларів США. Даний вклад було достроково повернуто, частину вкладу позивач розмістив на іншому депозитному рахунку шляхом укладення нового депозитного договору.

10 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір про банківський строковий депозитний вклад та розміщено суму початкового вкладу у розмірі 13 000 доларів США, терміном до 10 лютого 2015 року.

Таким чином, на рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_3, залишилося 17 294,12 доларів США, якими вкладник не може вільно розпорядитися.

10 листопада 2014 року дочкою позивача, ОСОБА_5, було відкрито поточний рахунок згідно договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи.

26 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» з заявою про перерахування грошових коштів з його рахунка

на рахунок ОСОБА_5, але вимога залишилася невиконаною.

Ураховуючи наведене, просив зобов'язати ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснити списання коштів з рахунку ОСОБА_3 шляхом зарахування на рахунок ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 13 000 доларів США.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 9 квітня

2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснити списання коштів з рахунку, що відкритий у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на ім'я ОСОБА_3, шляхом зарахування на рахунок, що відкритий у

ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ім'я ОСОБА_5, грошових коштів у розмірі 13 000 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 9 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунка у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, тому виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 10 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладений договір про банківський строковий депозитний вклад та розмішено суму початкового вкладу у розмірі

13 000 доларів США, терміном до 10 лютого 2015 року.

10 листопада 2014 року ОСОБА_5 відкрито поточний рахунок згідно договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи.

Станом на 10 листопада 2014 року на поточному рахунку обліковувалась сума 17 294,12 доларів США, з урахуванням залишку за попереднім депозитним договором від 10 лютого 2014 року.

За заявою від 26 січня 2015 року ОСОБА_3 просив здійснити списання коштів з його рахунку, відкритого у ПАТ «ВіЕйБі Банк» шляхом зарахування на рахунок ОСОБА_5, відкритого в цьому ж банку, грошових коштів у розмірі 13 000 доларів США.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1058> за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

З матеріалів справи вбачається, у ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 21 листопада 2014 року віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 63 розпочато процедури ліквідації

ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку» строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Таким чином, установивши, що позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського вкладу у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, то виконання зазначеної операції банком обмежувалося п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб <nau://ukr/4452-17|st36>», апеляційний суд прийшов до правильного правового висновку про відмову в задоволенні заявленого позову.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 9 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська