АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.

за участю секретаря - Горобець А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

У мотивування вимог посилався на те, що він працював на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «Адміністрація морських портів України».

ДП «Адміністрація морських портів України» видано наказ від 22.06.2015 року №189-к 3-1 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що його звільнено з посади начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби з 06.04.2015 року, причина звільнення - п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Підстави для звільнення - наказ ДП «Адміністрація морських портів України» №112-К від 08.04.2015 року, попередження №02-03/163 від 21.04.2015 року, лист №2 від 16.06.2015 року.

Згідно наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 08.04.2015 року №112-к посада начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби апарату управління з посадовим окладом 15 360 грн виводиться зі штатного розпису апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України».

Даний наказ виданий з порушенням вимог ст. ст. 43, 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не отримано з цього питання попередньої згоди профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України», членом якої він є з 08.04.2015 року.

Його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за наявності профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України».

Відповідач повинен був надати йому перевагу в залишенні на роботі, щоб відповідало вимогам п. 2, 3 ст. 42 КЗпП України, чого зроблено не було.

Також йому не було запропоновано проведення будь-яких виплат чи компенсацій у зв'язку з переїздом в іншу місцевість, що суперечить вимогам ст. ст. 5-1, 120 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про оплату праці» щодо відшкодування витрат.

Накази від 08.04.2015 року №112-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ» та від 22.06.2015 року №189-к 3-1 «Про припинення трудового договору» є незаконними, а він має бути поновлений на роботі на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «Адміністрація морських портів України».

Окрім того, у зв'язку з його незаконним звільненням запис у трудовій книжці від 22 червня 2015 року №31 має бути визнаний недійсним.

Його трудові права були порушені протиправними діями відповідачів, що завдало моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль організації свого життя, тому моральну шкоду він оцінює в 30 000 грн.

Також з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, що відповідає ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

З урахуванням наведеного просив суд:

- визнати наказ від 08.04.2015 року «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ» незаконним;

- визнати наказ №189-к 3-1 від 22.06.2015 року «Про припинення трудового договору» незаконним;

- поновити його на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «Адміністрація морських портів України»;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ДП «Адміністрація морських портів України»;

- визнати недійсним запис №31 в його трудовій книжці про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату;

- стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн;

- покласти обов'язок на голову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_3 відшкодувати Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» шкоду, заподіяну оплатою його прогулу в зв'язку з незаконним звільненням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року про виправлення описки позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ №189-к 3-1 від 22.06.2015 року Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», яким звільнено ОСОБА_2 з посади начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 22 червня 2015 року.

Визнано недійсним запис №31 в трудовій книжці ОСОБА_2 про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у зв'язку зі скороченням штату.

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 70 325 грн. 68 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 16 115 грн 26 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь держави судовий збір у розмірі 733 грн. 26 коп.

Не погоджуючись з рішенням, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Зазначає, що відмова Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованою, оскільки в рішенні немає посилань на порушення Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» норм трудового законодавства щодо підстав і порядку звільнення позивача.

Окрім того, від переведення на вакантні посади позивач відмовився.

Вказує, що Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» при звільненні позивача було дотримано всіх норм КЗпП України та інших нормативних актів, зокрема, позивача було повідомлено за 2 місяці про виведення зі штатного розпису апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» посади, яку він займав; запропоновано відповідно до ст. 49-2 КЗпП України декілька інших посад; 21.04.2015 року складено попередження від 21.04.2015 року №02-03/163; 03.06.2015 року надіслано до первинної профспілкової організації подання №02-03/292 щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Тобто, позивач мав 2 місяці для того, щоб надати згоду або відмовитись від продовження роботи на запропонованих посадах. ОСОБА_2 не скористався своїм правом, тому 22.06.2015 року після спливу 2-місячного строку після попередження він був звільнений.

Щодо посади начальника відділу капітального будівництва та експлуатації енергетичного господарства та інженерних мереж Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», то вона не була вакантна станом на 21.04.2015 року (дата ознайомлення позивача про виведення зі штатного розпису його посади), тому й не була запропонована ОСОБА_2

Наказом №112-к від 08.04.2015 року відділ енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби було виведено зі штатного розпису, а відділ капітального будівництва та експлуатації енергетичного господарства та інженерних мереж створено.

ОСОБА_2 з 06 по 17 квітня 2015 року був тимчасово непрацездатним, отже ознайомити його з наказом не було можливо.

А тому з метою забезпечення безперервної ефективної роботи інженерної служби на посаду начальника відділу капітального будівництва та експлуатації енергетичного господарства та інженерних мереж призначено ОСОБА_4 з 14.04.2015 року відповідно до наказу №115-к від 10.04.2015 року.

Звертає увагу й на те, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що заробітна плата позивача була єдиним доходом його сім'ї.

Також ОСОБА_2 не довів наявності правопорушення у діях Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що може бути підставою для покладення обов'язку відшкодувати моральну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що з 01 серпня 2013 року позивач працював у Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 27).

Наказом №112-к від 08 квітня 2015 року було внесено зміни до штатного розпису апарату Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», згідно яких посада начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби апарату управління з посадовим окладом 15 360 грн. виводиться зі штатного розпису апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно попередження про наступне вивільнення від 21 квітня 2015 року позивачу запропоновано такі посади: інженер-гідротехнік з нагляду за будівництвом 1 категорії з посадовим окладом 4385 грн та інженер-гідротехнік з нагляду за експлуатацією гідротехнічних споруд 2 категорії з посадовим окладом 4385 грн. у відділі гідротехнічних та інженерних послуг Бердянської філії, змінний диспетчер головної диспетчерської Маріупольської філії з посадовим окладом 6070 грн, та зазначено, що у разі відмови від цих посад буде звільнений з роботи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с 14).

21 квітня 2015 року працівниками Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» складно акт, в якому зазначено, що з наказом №112-к від 08.04.2015 року та попередженням №02-03/163 від 21.04.2015 року ОСОБА_2 ознайомлений, проте поставити підпис не може, оскільки в нього не працює паралізована у зв'язку з хворобою права рука (а.с. 15).

ОСОБА_2 з 06.04.2015 року входить до складу профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що підтверджується повідомленням первинної профспілкової організації, отриманим відповідачем 21.04.2015 року (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

На виконання зазначеної вище норми Закону Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» направлено подання до Первинної профспілкової організації про розгляд питання щодо надання згоди на звільнення позивача 22 червня 2015 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 19).

16 червня 2015 року первинною профспілковою організацією прийнято рішення не надавати згоду на звільнення ОСОБА_2 (а.с. 17-18).

Наказом №189-к від 22 червня 2015 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату (а.с. 13).

Як вбачається з наказу №112-к від 08 квітня 2015 року створено відділ капітального будівництва та експлуатації енергетичного господарства та інженерних мереж з визначенням робочих місць за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, у такому складі: начальник відділу, заступник начальника відділу, провідний інженер, інженер (а.с. 11).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_2 не були запропоновані посади в новоствореному відділі.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив цей факт, зазначивши, що позивач з 06 квітня по 17 квітня 2015 року перебував на лікарняному, тому йому не були запропоновані вакансії у новоствореному відділі, які він в силу своєї кваліфікації міг займати. Пояснив також, що скорочувався відділ в якому працювало 5 працівників, а створено відділ в якому повинно працювати 6 працівників.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що відмова в наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ч. 6 статті 39 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема, у Постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року та від 22 жовтня 2014 року та в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі №6-703цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, Первинна профспілкова організація свою відмову у наданні згоди на звільнення позивача мотивувала тим, що жодних посад у новоствореному відділі ОСОБА_2 не було запропоновано, хоча при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці він має переважне право на залишення на роботі, оскільки є працівником з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці (а.с. 17-18).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова Первинної профспілкової організація в наданні згоди на звільнення позивача є мотивованою, з зазначенням конкретних порушень норм трудового законодавства з боку відповідача при звільненні позивача.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не спростовують його висновків.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді