Справа № 0907/2-1119/2011
Провадження № 2/344/12/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайло О.В.

секретаря Устинської Н.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що її батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не оформляв заповіту в користь відповідачки, натомість між батьками була домовленість, що частку в будинку померлий ОСОБА_7 подарує своїй єдиній спадкоємиці - позивачу по справі, яка була усиновлена ним одразу після свого народження. Вважає, що підпис у заповіті, який посвідчений 09.02.2006р. приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу по реєстру №80 від імені ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 виконаний не ОСОБА_7 особисто, а іншою особою, а саме відповідачкою - ОСОБА_6, оскільки в довіреності від 09.02.2006р. на розпорядження майном від імені ОСОБА_7 вказано, що довіреність підписана ОСОБА_6 і зроблено виправлення, що документ підписаний ОСОБА_7 без зазначення дати виправлення. За таких обставин, позивач вважає, що відповідно до ст. 1257 ЦК України волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало його волі, а тому просить позов задовольнити.

Не погоджуючись із позовними вимогами відповідач подала заперечення в якому вказала, що коли позивач була ще дитиною, то її мати - ОСОБА_8 знайшла собі іншого чоловіка - ОСОБА_8, створила з ним іншу сім'ю та забрала з собою дочку, з померлим ОСОБА_7 коли він у 1999р. дуже захворів і став інвалідом, не спілкувалися, натомість відповідач його доглядала, оскільки ОСОБА_7 був рідним братом її чоловіка. Просила в задоволенні позову відмовити повністю, вказавши, що позовні вимоги є безпідставними.

У судовому засіданні представник позивача та адвокат надали пояснення, аналогічні позову, позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник відповідача та адвокат у судовому засіданні позов не визнали, та просили суд відмовити в задоволенні безпідставного, на їх переконання, позову.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені сторонами докази судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, наслідки їх невиконання. І постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами.

Судом встановлено, що 09.02.2006р. ОСОБА_7 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, згідно якого все своє майно ОСОБА_7 заповідав ОСОБА_6, 1952 року народження (т.1 а.с.6, 180, 219).

В той же день, 09.02.2006р. ОСОБА_7 була надана довіреність на розпорядження майном, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, згідно якого ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_10 управляти і розпоряджатися всім своїм майном (т.1 а.с.7, 220, т.2 а.с.9).

Щодо покликання позивача щодо того, що підпис у заповіті, який посвідчений 09.02.2006р. приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу по реєстру №80 від імені ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 виконаний не ОСОБА_7 особисто, а іншою особою, а саме відповідачкою - ОСОБА_6, оскільки в довіреності від 09.02.2006р. на розпорядження майном від імені ОСОБА_7 вказано, що довіреність підписана ОСОБА_6 і зроблено виправлення, що документ підписаний ОСОБА_7 без зазначення дати виправлення слід вказати таке.

Як вбачається із тексту довіреності, на яку покликається сторона, а саме з останнього абзацу, вказано, що «Довіреність підписана ОСОБА_11, у моїй присутності. Особу його (її) встановлено, дієздатність перевірено». (т.2 а.с.9). При цьому в оригіналі довіреності, яка виконана на бланку внесено виправлення, напис «ОСОБА_12» закреслено, та записано «ОСОБА_7», нижче зазначено «ОСОБА_12 не читати, написаному ОСОБА_13 вірити» дане виправлення застережене нотаріусом і скріплене його підписом і печаткою. Таке виправлення відповідає вимогам, встановленим Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції яка діяла на той час.

В заповіті ж таких виправлень не має, а тому припущення позивача щодо цього залишається лише його припущенням.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ, серія НОМЕР_1, копія якого долучена до матеріалів справи.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_7 за законом є позивач, а за заповітом - відповідач (а.с. 13).

Як вказує постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 року № 7, що у разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі.

В даній справі сторона позивача подала суду клопотання про призначення експертизи, яке було мотивоване тим, що відповіді на зазначені в клопотанні питання нададуть змогу в подальшому підтвердити позовні вимоги та з'ясувати наявність підстав для задоволення позову, а також клопотання про забезпечення доказів, які є необхідними для подальшого вирішення питання про призначення експертизи.

Вказані клопотання про витребування доказів судом було задоволено відповідними ухвалами суду від 30.07.2010р., 20.10.2011р., 16.11.2012р., 26.12.2012р.

А ухвалою суду від 24.09.2013р. було призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено визначені сторонами запитання (т. 1 а.с.197).

Ухвала суду без виконання повернута з клопотанням про надання оригіналів документів та вільних зразків підписів, а провадження в справі було відновлено.

За клопотанням сторони позивача витребувано 20.03.2014 р. в нотаріуса ряд оригіналів документів, а 14.04.2014р. встановлено додатковий строк для проведення експертизи, провадження в справі - зупинено.

Відповідно до висновків експерта від 10.07.2014р. за №09/03-174 вказано, що надати відповідь на питання : «Чи виконано підписи на заповіті від 09.02.2006р., договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2004р. однією особою?» не є можливим по причині не виявлення сукупності ознак, які б індивідуалізували підпис певної особи. А також вказано, що відповісти на питання : «Чи виконано підпис на заповіті від 09.02.2006р. безпосередньо ОСОБА_7 чи іншою особою?» не є можливим по причині значного розриву у часі між зразками та несумісності для порівняння досліджуваного підпису з підписами ОСОБА_7 у зразках (а.с. 226-232, т. 1).

Судом було відновлено провадження в справі, натомість сторонами було заявлено клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи (сторона позивача) та про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи (сторона відповідача), яким передувало клопотання сторони відповідача про роз'яснення експертом свого висновку, що було задоволено судом.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердила викладені нею письмові висновки в експертизі.

Надалі розглянувши клопотання сторін про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи та додаткової судово-почеркознавчої експертизи судом 01.12.2014р. частково задоволено клопотання кожної сторони (т.2 а.с.12-14) та призначено в справі нову судово-почеркознавчу експертизу, яка не є додатковою та яка не є повторною, проведення експертизи доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На адресу суду надійшло клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, відновивши провадження судом винесено на обговорення вказане клопотання та за результатами його розгляду відмовлено у його задоволенні з підстав того, що і сторона позивача і сторона відповідача повідомили суд про неможливість представити оригінали вільних зразків почерку та підпису померлого ОСОБА_7 про які клопотав експерт, оскільки всі можливі вже долучені до матеріалів справи, а вилучення реєстрів нотаріальних дій, про які також клопотав експерт не допускається в силу Закону України «Про нотаріат» (ч. 4 ст. 8-1), вилучення ж лише оригіналу договору купівлі-продажу земельної ділянки, про який також зазначав експерт, в зв'язку з неможливістю виконання іншої частини клопотання суд вважав недоцільним, позаяк без усіх вказаних вище документів в їх сукупності неможлива повнота експертного дослідження (т. 2 а.с. 25).

Відтак призначена судом експертиза залишилась без виконання, окрім того сторонами не було проведено оплату за вказану експертизу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 року № 7, суд розглядає справу на підставі наявних доказів, при цьому вказуючи на те, що в інший спосіб встановити конкретні обставини, необхідні для вирішення позовних вимог по суті за позовом без експертного висновку неможливо.

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

При житті ОСОБА_7 заповів усе належне йому майно відповідачу, що вбачається із оспорюваного заповіту від 09.02.2006р.

Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Ст.215 ч.1 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Згідно з ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Саме на цю обставину недійсності заповіту і посилається позивач.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК Ураїни правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Проте такого клопотання сторони суду не заявляли, а тому у суду відсутні жодні підстави вважати, що ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними 09.02.2006р. при складанні заповіту, а його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі.

Оспорюваний заповіт посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_15 та зареєстровано в реєстрі за № 80.

Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено у відповідностями з вимогами чинного законодавства, волевиявлення заповідача було вільним, без будь-якого примусу.

Показання позивача про те, що ОСОБА_7 мав намір заповісти своє майно позивачці, суд до уваги не приймає, оскільки своє волевиявлення ОСОБА_7 висловив в оспорюваному заповіті.

Оскільки у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а позивач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про порушення законодавства при складанні та посвідченні заповіту від імені ОСОБА_7 на ім'я відповідача ОСОБА_6, як і не надав доказів того, що ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними 09.02.2006р. при складанні заповіту, а його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, то за таких обставин суд вважає, що позов є не доведеним і до задоволення не підлягає.

На переконання суду позивачем не пропущено строк позовної давності.

На підставі ст.ст. 203,215,225,1217,1222, 1233-1235, 1257 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 7 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», керуючись ст.ст. 3,10,11,57,58, 60, 179,209, 212-215, 294-296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя О.В.Шамотайло