Справа № 357/7318/14-ц Головуючий у І інстанції Протасова О.М.
Провадження № 22-ц/780/1212/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 38 03.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

3 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Узинська міська державна нотаріальна контора Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Узинська міська державна нотаріальна контора Київської області про визначення додаткового строку у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок біля нього. Позивач постійно проживав у вказаному будинку та здійснював догляд за спадкодавцем, однак у зв'язку з погіршенням стану свого здоров'я був змушений періодично лікуватися в медичних закладах. Вказує, що на час відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не подавав через свою юридичну необізнаність, а також тривалого лікування, відповідно строк для подачі такої заяви пропустив.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 17 грудня 2014 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що при розгляді справи, судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, які підтверджують поважність причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суду першої інстанції виходив з того, що юридична необізнаність позивача, перебування на лікуванні протягом одного тижня та зайнятість у відрядженні не можна вважати істотними причинами, які перешкоджали йому реалізувати свої спадкові права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Узин Білоцерківського району Київської області у віці 84 років помела ОСОБА_3, яка є матір'ю позивача ОСОБА_1 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, земельних ділянок біля нього та іншого майна.

Постановою державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 30 травня 2014 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 відмовлено, так як він вважається таким, що не прийняв спадщину у встановлений законом спосіб.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин.

При цьому, з урахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту, коли спадкоємець дізнався про смерть спадкодавців. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Отже, вирішуючи спір, з приводу якого заявлено позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції повинен встановити обставини щодо неприйняття позивачем спадщини у встановленому порядку та перевірити поважність причин, що перешкоджали своєчасному прийняттю спадщини.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущений у зв'язку з його юридичною необізнаністю, тривалим лікуванням та перебуванням у відрядженнях.

Так, з копії паспорта позивача убачається, що він з 19 січня 1994 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки лікаря Білоцерківської центральної районної лікарні Ольховика Г.К. без номеру і дати, позивач у період часу з 27 січня 2013 року по 3 лютого 2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні, тобто лише протягом одного тижня.

Наполягаючи на своїх вимогах, позивач надав витяги з наказів ПП «Ніколь», в яких зазначено про його відрядження, як підсобного робітника до ТОВ «Норма-1» м. Калуш Івано-Франківської області з метою прийому-передачі матеріальних цінностей з 20 листопада 2012 року по 20 січня 2013 року, а також з 15 лютого 2013 року по 15 квітня 2013 року.

Проте названі докази не можуть вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини з огляду на те, що згідно даних трудової книжки, починаючи з 16 червня 2006 року позивач не був працевлаштований. Окрім цього, допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки спростували доводи позивача про його тривалі відрядження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що юридична необізнаність ОСОБА_1 в питаннях прийняття спадщини є суб'єктивною обставиною для вирішення питання поновлення пропущеного строку, оскільки будучи обізнаним про смерть спадкодавця та зацікавленим у прийнятті спадкового майна, він не вчинив жодних намагань реалізувати свої спадкові права у встановлений законом строк. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність у позивача труднощів для прийняття спадщини.

Зважаючи на вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином обставини, на які ОСОБА_1 посилається в позовній заяві такими не є. Його юридична необізнаність, лікування протягом одного тижня та перебування у відрядженнях, яке не знайшло свого підтвердження, не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи й не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді