АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1932/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2891/15Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «Промо-Люкс» про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року до суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до ТОВ «Рекламна агенція «Промо-Люкс» про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди, в якій просила стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. На підтвердження своїх вимог зазначила, що їй була спричинена моральна шкода внаслідок незаконного розміщення на бігборді, розташованому по АДРЕСА_2, її фотографії із зображенням молодого чоловіка з написом весільного характеру. Вважала, що використання її зображення без її згоди порушувало її честь, гідність і мало для неї негативний характер, так як інформація, яка була поряд з фотографією є недостовірною, оскільки жодних намірів на укладення шлюбу з зображеним на фото чоловіком не мала.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням, в апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції і постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на грубе порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, суд першої не взяв до уваги його пояснення , а також інші матеріали, котрі були залучені до справи, не надав належної оцінки показам свідків, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з підстав, визначених п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, ТОВ «Рекламна агенція «Промо-Люкс» створено і зареєстровано як господарське товариство 04 травня 2004 року (а.с.а.с. 78-81).

Одним із видів діяльності товариства є рекламна діяльність та послуги, видавнича та поліграфічна діяльність та інші види діяльності, які вказані у п.п. 2 Статуту товариства (а.с.а.с. 51-62).

За рішенням виконавчого комітету Світловодської міської Ради Кіровоградської області за № 266 від 21 березня 2012 року та дозволу № 109/07 на розміщення реклами, виданого 27 березня 2007 року на виконання вказаного рішення, відповідачу дозволено розмістити стаціонарний двосторонній рекламний щит розміром 3,0 м. х 6,0 м. по АДРЕСА_2 навпроти житлового будинку № 77 біля проїжджої частини (а.с.а.с. 162 - 164).

Наприкінці січня, а саме 28 січня 2015 року на вказаному рекламному щиті, належного відповідачеві, було виявлено фотографічне зображення позивача та свідка ОСОБА_6 з весільним вітанням (а.с.а.с. 7-8).

Дану обставину підтвердили в судовому засіданні позивач, її представники та свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 і не заперечувалося представником відповідача ОСОБА_2

На вимогу позивача та її представників, які повідомили відповідача про наявність фотографічного зображення, 29 січня 2015 року відповідачем було знято вказане зображення з рекламного щита, що підтвердили у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10, і не заперечувалося позивачем та її представниками.

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд виходив з того, що позивач та її представники не надала належні і допустимі докази на підтвердження факту незаконних, неправомірних дій по розміщенню спірного фотографічного зображення позивача на рекламному щиті, якій належить відповідачеві, безпосередньо відповідачем, у тому числі на підтвердження факту наявності вини у заподіянні позивачеві моральної шкоди.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, фізична чи юридична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Згідно до ст. 303 ЦК України, особисті папери (документи, фотографії, щоденники, інші записи, особисті архівні матеріали тощо) фізичної особи є її власністю.

Ознайомлення з особистими паперами, їх використання, зокрема шляхом опублікування, допускаються лише за згодою фізичної особи, якій вони належать.

Статтею 308 ЦК України визначено, що фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

П.15 Постанови також визначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» визначено обов'язок позивача довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законодавством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Ураховуючи наведене, колегія суддів, вбачає наявність усіх підстав для задоволення позову, а саме: 1) Розміщення інформації на бігборді, розташованого по АДРЕСА_2, спричинило її розповсюдження серед мешканців міста Світловодська. 2) Поширена інформація стосується конкретної особи позивача, оскільки на рекламному щиті було розміщено її фото, що підтверджується свідченнями свідків і фотознімками рекламного щита. 3) Поширена інформація є недостовірною, що підтверджується свідченнями свідків по справі і не заперечується відповідачем. 4) Поширення вказаної інформації завдало шкоди її особистим немайновим благам, що виразилась у сильних душевних хвилюваннях позивачки, які спричинили шкоду здоров'ю у вигляді нервового розладу, дана обставина підтверджується довідкою, виданою ОСОБА_3, територіальним медичним об'єднанням центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області від 11.06.2015 року і випискою з медичної картки позивачки.

З огляду на наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що відповідач дійсно поширював недостовірну інформацію серед мешканців міста Світловодськ і своїми діями завдав шкоду особистим немайновим благам позивачки.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду про відсутність вини відповідача у заподіянні позивачеві моральних страждань, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує.

Відповідно до Закону України «Про інформацію», відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як: поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Статтею 31 Закону України «Про інформацію» у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні

Таким чином, відповідач, як власник рекламного щита, розташованого по АДРЕСА_2 навпроти житлового будинку № 77, несе відповідальність за зміст розміщеної на ньому інформації, і у випадку заподіяння останньою шкоди особистим немайновим права третіх осіб, власник зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду.

З урахуванням цих обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди, у зв'язку з поширенням недостовірної інформації відповідачем, підлягають задоволенню.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, керуючись засадами розумності та співмірності, враховуючи ступінь та характер моральних страждань, колегія суддів, приходить до висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 серпня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «Промо-Люкс» ідентифікаційний код - 32946021, реєстраційний номер юридичної особи в ЄДР - 6, місце реєстрації юридичної особи - 39623, АДРЕСА_1, дата державної реєстрації юридичної особи - 14.05.2004, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду розмірі 1 000 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця