22-ц/775/702/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Артеменко Л.І.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркової Л.Л., Бугрим Л.М.

при секретарі Костенко О.О. ,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Темір І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційні скарги ОСОБА_4 та Комунального підприємства «Маріупольське трамвайне-тролейбусне управління» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Маріупольське трамвайне-тролейбусне управління» про визнання неправомірним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

10 березня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу від 11 лютого 2015 року №9, яким відповідач притягнув його до дисциплінарної відповідальності, у вигляді догани з позбавленням 100% премії за лютий 2015 року. Порушення трудової дисципліни полягало у скоєнні прогулу 26 січня 2015 року, якого він не мав. Вказаними діями відповідач порушив його трудові права, а саме незаконно позбавив премії та завдав моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 5000 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним наказ Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління від 11 лютого 2015 року №9 «про порушення трудової виробничої дисципліни». В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. Вирішено питання щодо судових витрат.

З вказаним рішенням частково не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що висновки суду відносно відмови в задоволенні моральної шкоди є помилковими. Видача неправомірного наказу призвели до його моральних страждань, тому він просить змінити рішення, та задовольнити його вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. Помилковим є і висновок суду про скоєння прогулу 26 січня 2015 року, оскільки графік роботи не був погоджений з профспілковою організацією.

Просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та постановити рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

З вказаним рішенням частково не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим. Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2015 року позивач не став до роботи, тобто допустив прогул. Проте, наказ Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» від 11 лютого 2015 року №9 «про порушення трудової виробничої дисципліни» визнано незаконним. Неповнота встановлення судом першої інстанції обставин щодо необґрунтованості рішення профспілкового комітету в частині відмови притягнення до дисциплінарної відповідальності створила передумови для винесення неправомірного рішення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача просила відхилити.

Представник відповідача Темір І.К. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Апеляційну скаргу позивача просила відхилити.

Позивач попереджений про час та місце розгляду справи належним чином.(а.с.190)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційних скарг, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 07.03.1995 року по теперішній час в якості водія тролейбусу 1 класу. На підприємстві з вересня 2013 року створена та діє первинна профспілкова організація ВПС «Захист справедливості» працівників КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління». Позивач обраний членом виборного органу вказаної профспілки з 23 грудня 2014 року, про що відповідач був повідомлений 29 січня 2015 року. За порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці без поважної причини 26 січня 2015 року, ОСОБА_4 був притягнутий до відповідальності. Наказом відповідача №9 від 11 лютого 2015 року «Про порушення трудової і виробничої дисципліни» позивачу оголошено догану та позбавлено 100 % премії за лютий 2015 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що загальний порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності передбачений ст.. 147-149 КЗпП України. Крім того,ст.. 252 ч.3 КЗпП України передбачено, що притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, який є членом виборного профспілкового органу, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членом якого він є.

Оскільки попередньої згоди профспілкового органу, членом якої є позивач, адміністрацією підприємства не отримано оскаржуваний наказ є незаконним.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з вказаним висновком і вважає його вірним, виходячи з наступного.

Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.( правова позиція Верховного Суду України (у справі № 6-163цс14)

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги відповідача неспроможні, оскільки відмова профспілкового органу є достатньо обгрунтованою.

Доводи позивача, що він 26 січня 2015 року не скоював прогул непереконливі. Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, стосовно скоєння позивачем прогулу, і вважає їх достатньо обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди , суд першої інстанції виходив з того, що вони безпідставні, оскільки ані позивачем, ані його представником не доведено, що діями відповідача порушені законні права позивача, і ці порушення призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ст.. 237-1 КЗпП України.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з вказаним висновком і вважає його вірним, виходячи з наступного.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про внесення змін та доповнень до постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки порушення прав позивача не відбулося.

В решті рішення суду не оскаржується, а тому не підлягає ревізуванню.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Комунального підприємства «Маріупольське трамвайне-тролейбусне управління» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Л.Л. Баркова

Л.М. Бугрим