Справа №592/4532/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/1838/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Сибільової Л. О. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кондитероптторг» про стягнення суми боргу по договору оренди транспортного засобу, -

в с т а н о в и л а:

14.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 04.02.2013 року між ОСОБА_5, який діяв від його імені на підставі довіреності від 01.02.2013 року та ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» укладений договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого орендна плата за користування транспортним засобом становить 2000 грн. щомісячно. 04.02.2013 року підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди по договору найму (оренди автотранспорту) від 04.02.2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ ВКФ «Кондитероптторг». Відповідно до даного договору представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 отримав за перший місяць оренди грошові кошти, в подальшому до самого закінчення договору оренди грошові кошти не надходили орендодавцю. За період з березня 2013 року по лютий 2015 року пройшло 23 місяці, сума боргу по договору оренди транспортного засобу від 04.02.2013 року склала 46000 грн. Тому просить суд стягнути на свою користь з ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» 46000 грн. боргу та понесені судові витрати в розмірі 460 грн.

Рішенням суду від 04 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» на користь ОСОБА_3 заборгованість по договору оренди транспортного засобу від 04.02.2013 року в сумі 3677,42 грн. та судові витрати в сумі 36,77, а всього 3714, 19 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить змінити рішення суду в частині стягнення з ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» на користь ОСОБА_3 заборгованості по договору оренди транспортного засобу від 04.02.2013 року в сумі 3677,42 грн. та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов ОСОБА_3 в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що відповідач при підписанні акту приймання-передачі об'єкта оренди по договору найму від 04.02.2012 отримав повністю укомплектований автомобіль з реєстраційним документом на даний автомобіль та весь час використовував даний автомобіль до закінчення строку дії договору оренди до 04.02.2015 року. Відповідачем не було надано жодного належного доказу (письмове звернення, повідомлення про зупинення виконання договору, звернення до нотаріуса про розірвання договору та інш.), що у нього були були якісь перешкоди в користуванні орендованим автомобілем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представника ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» Пономаренко С.І., яка заперечує проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню на користь позивача підлягає несплачена йому орендна плата за період з 04.02.2013 року по 26.05.2013 року, а з моменту припинення трудових відносин з ОСОБА_5 (26.05.2013 року) ТОВ ВКФ «Кондитеропторг» було позбавлено можливості користуватися орендованим транспортним засобом, так як він знаходився у володінні ОСОБА_5, а тому відповідно до положень договору оренди та ч. 6 ст. 762 ЦК України товариство звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане наймачем через обставини, за які він не відповідає. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2013 року ОСОБА_3 видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив свого сина ОСОБА_5 представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємства, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності з питань, що стосуються експлуатації та розпорядження від його імені та в його інтересах належним йому транспортним засобом - автомобілем Volkswagen Passat 1.8, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Для чого надав представнику, зокрема: право експлуатувати вказаний транспортний засіб, укладати від його імені договори купівлі-продажу, міни, оренди, позички вказаного транспортного засобу, визначаючи при цьому на власний розсуд ціну та інші умови зазначених договорів, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми (а. с. 73).

04 лютого 2013 року між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01 лютого 2013 року та ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» укладено договір оренди транспортного засобу - Volkswagen Passat 1.8, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1, строком до 04.02.2015 року, зі сплатою орендної плати за користування транспортним засобом у розмірі 2000 грн. щомісячно (а. с. 4).

На виконання даного договору 04.02.2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» укладений акт приймання-передачі об'єкта оренди по договору найму (оренди автотранспорту) від 04.02.2013 року, згідно умов якого, ОСОБА_5 передає ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» орендований по договору автотранспортний засіб марки Volkswagen Passat 1.8, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а. с. 5).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 з 14 грудня 2012 року перебував з ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» в трудових правовідносинах, працюючи на посаді менеджера (а. с. 115-118).

Розпорядженням № 15 від 04 лютого 2013 року ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» транспортний засіб Volkswagen Passat 1.8, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1 закріплений за менеджером ОСОБА_5, а розпорядженням № 16 від 04 лютого 2013 року ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» на зазначений автомобіль встановлено норму витрати палива (а. с. 37-38).

Наказом ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» №62 від 17.05.2013 року ОСОБА_5 звільнено з займаної посади менеджера з 27.05.2013 року в зв'язку із втратою довіри (а. с. 36).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_7 до ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовлено (а. с. 115-121). Зазначеним рішенням апеляційного суду Сумської області встановлено, що на підставі договору оренди від 04 лютого 2013 року ОСОБА_5 використовував у службових цілях власний автомобіль Volkswagen Passat 1.8, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Згідно п. 3 договору оренди від 04 лютого 2013 року строк оренди транспортного засобу встановлюється з 04.02.2013 по 04.02.2015 року, орендар має право вимагати зменшення орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування транспортним засобом істотно зменшилася. Орендар звільняється від орендної плати за весь час, протягом якого транспортний засіб не міг бути використаний ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що після укладення договору оренди, автомобіль Volkswagen Passat 1.8, державний номер НОМЕР_1, знаходився у користуванні ОСОБА_5 - сина позивача, який мав право як користування, так і розпорядження цим транспортним засобом на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01 лютого 2013 року. Так як ОСОБА_5 керував транспортним засобом, саме у нього знаходилось свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Крім того відповідно до п. п. 9, 12 договору оренди ОСОБА_5 як представник орендодавця згідно повноважень за довіреністю від 01 лютого 2013 року, повинен був здійснювати страхування транспортного засобу та проводити його капітальний ремонт, підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані.

На ім'я ОСОБА_5 виписувались подоржні листи на вказаний автомобіль для видачі пального (а. с. 43-59). Відповідно до інформації бухгалтера ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» та оборотно-сальдової відомості стосовно руху палива бензину А-95 по автомобілю марки Volkswagen Passat 1.8, державний номер НОМЕР_1, у період з січня 2013 року по квітень 2013 року на даний автомобіль було видано та отримано ОСОБА_5 паливо бензин А-95 у кількості 730 літрів, з нього використано 490,4 литрів. Залишок палива за цим автомобілем складає 239,6 літрів, яке з травня 2013 року по сьогоднішній день не використано і не списано, так як ОСОБА_5 не надані первинні документи - подоржні листи про використання палива.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача, умовою прийняття на роботу в товариство на посаду менеджера була наявність власного транспортного засобу, так як робота менеджера пов'язана з постійним пересуванням за місцезнаходженням клієнтів. Договір оренди транспортного засобу, який належить менеджеру та який він використовує в роботі, укладався товариством для наявності підстав видачі пального на автомобіль та здійснення плати за його використання в діяльності товариства.

Після звільнення ОСОБА_5 з роботи, ТОВ ВКФ «Кондитеропторг» не мало можливості використовувати автомобіль у своїй діяльності, так як він перебував у володінні та користуванні ОСОБА_5, який з 27 травня 2013 року у товаристві не працював.

Представник позивача під час розгляду справи підтвердив ту обставину, що автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходяться у позивача. Але наполягає на тому, що вони були повернуті йому відповідачем після закінчення строку дії договору оренди. Проте, з цими його твердженнями не можна погодитись, так як вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. п. 10, 11 договору оренди орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення транспортного засобу, якщо орендар не вносить плату за користування транспортним засобом протягом трьох місяців підряд. У разі відмови орендодавця від договору оренди договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору. Орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди, якщо орендар користується транспортним засобом всупереч договору або призначенню транспортного засобу; орендар без дозволу орендодавця передав транспортний засіб у користування іншій особі; орендар своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження транспортного засобу.

В позовній заяві ОСОБА_3 не зазначив, коли саме йому було повернуто автомобіль, а також не вказав в зв'язку з чим, ні він, ні його представник ОСОБА_5 на протязі півтора року не звертались до відповідача з приводу сплати орендної плати. Не зазначив позивач і яким чином він та його представник ОСОБА_5 з часу звільнення останнього здійснювали страхування належного їм автомобіля та нагляд за його технічним станом, якщо, як він стверджує, транспортний засіб знаходився у користуванні відповідача. Та обставина, що позивач та його представник на протязі вказаного часу не скористались своїм правом на відмову від договору оренди та не вимагали повернення транспортного засобу у зв'язку з несплатою орендної плати також свідчить про те, що з часу звільнення ОСОБА_5 з роботи автомобіль знаходився в його користуванні або користуванні самого позивача, що виключало можливість використання транспортного у своїй діяльності товариством.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач не скористався правом на дострокове розірвання договору оренди після звільнення ОСОБА_5 з роботи і це свідчить про використанням ним автомобіля до закінчення строку дії договору, так як у випадку використання предмету оренди без сплати орендодавцю плати за користування майном, у розірванні договору оренди зацікавлений перш за все саме орендодавець.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з часу звільнення представника позивача ОСОБА_5 з роботи в товаристві, відповідач не міг використовувати належний позивачу автомобіль в своїй діяльності через те, що він перебував у володінні ОСОБА_5, у зв'язку з чим відповідно до п. 3 договору оренди та ч. 6 ст. 762 ЦК України, у відповідача були відсутні підстави для сплати позивачу орендної плати з вказаного часу, а тому стягненню на користь позивача підлягає несплачена йому орендна плата за період з 04.02.2013 року по 26.05.2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Колегія суддів вважає, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і справедливим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -