РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Сенаторова В.М.

при секретарі - Явнюк К.Р.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист гідності і честі та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про захист гідності і честі та відшкодування моральної шкоди, в якій просить: зобов'язати ОСОБА_4 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього, ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_4 на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди, судовий збір у розмірі 500,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він та відповідач, ОСОБА_4, познайомились в 2008 році. Ніяких спільних бізнесових проектів вони не мали, договори про спільну діяльність не укладали, в трудових відносинах між собою не перебували. Вони товаришували, їздили на рибалку. ОСОБА_4 займався виробництвом більярдних київ, а ОСОБА_3 як раз налагоджував їх виробництво на належних йому потужностях в м. Путівль Сумської області.

ОСОБА_4 також відвідував це виробництво та надавав деякі поради щодо організації процесу виготовлення київ.

ОСОБА_3 налагодив виробництво київ за власті кошти і з 2011 року приступив до їх масового виробництва.

Таким чином ОСОБА_3 став прямим конкурентом ОСОБА_4 на ринку продажу київ на теренах України та країн СНД.

Маючи мету позбавитись конкурента та знищити виробництво більярдних київ, що створив ОСОБА_3, ОСОБА_4 розпочав компанію по дискредитації ОСОБА_3.

04 грудня 2013 року ОСОБА_5 подав до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова позовну заяву до ОСОБА_3 про повернення безпідставно отриманих коштів.

В своїй позовній заяві ОСОБА_4 заявив, що в 2008 році він разом з ОСОБА_3 організував виробництво більярдних київ в м. Путівль Сумської області. При цьому, як зазначив ОСОБА_4, він надав ОСОБА_3 кошти для придбання обладнання та сировини. В подальшому, за версією ОСОБА_4, в 2011 році ОСОБА_3 відмовився від послуг ОСОБА_4 і більше разом вони не працювали, при цьому нібито ОСОБА_3 залишився винний ОСОБА_4 1 268 975,50 грн., які відмовився йому віддати і просив суд стягнути з нього цю суму.

Судом зазначений позов був прийнятий до розгляду.

20 лютого 2014 року ОСОБА_4 подав до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова заяву в якій просив накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_3

24 лютого 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова на підставі заяви ОСОБА_4 винесено ухвалу про забезпечення позову по справі за його позовом до ОСОБА_3

Відповідно до вказаної ухвали, суд ухвалив накласти арешт на майно, що належать ОСОБА_3, а саме: автомобіль марки Тоуота Ргаdо, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та земельну ділянку № 48, розташовану за адресою: Сумська область, м. Путівль, вул. Жовтнева.

З цього часу ОСОБА_3 не міг на свій розсуд розпорядитися належним йому майном.

Крім того, ОСОБА_6 16 квітня 2014 р. подав до Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області заяву в якій звинуватив ОСОБА_7 в скоєнні стосовно нього шахрайських дій. На підставі цієї заяви було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, яке було внесено до ЕРДР № 0000955. В ході розслідування цього провадження було встановлено, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, і провадження було закрито за п.2 ст. 284 КПК України.

В ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 ніяких доказів протиправних дій ОСОБА_3, які були зазначені в позовній заяві, доведено не було.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 листопада 2014 р. рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 р. залишена без змін.

На вказані рішення судів першої та другої інстанцій ОСОБА_4 було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_4 була відхилена.

Позивач зазначає, що в результаті дій ОСОБА_4, що були спрямовані на спаплюження гідності та ділової репутації ОСОБА_3, були принижені честь, гідність, престиж та ділова репутація позивача, який пережив моральні страждання у зв'язку з безпідставним наклепом з боку відповідача, чим були порушені нормальні життєві зв'язки позивача через неможливість продовження активного громадського життя, вільного розпорядження своїм майном (накладений арешт), порушенням ділових зв'язків з партнерами по бізнесу в результаті поширення ОСОБА_4 інформації про нібито не чесні дії ОСОБА_3

Також ОСОБА_3 вказує, що для нього настали інші негативні наслідки, від яких він не може вернутися до нормального психічного стану, займатися своїми діловими справами та належним чином виконувати свої професійні обов'язки. ОСОБА_3 відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес. Він змушений був в суді, міліції, серед партнерів по бізнесу і близьких йому людей пояснювати і спростовувати брехню, поширювану відповідачем, що вимагає додаткової організації його життя. В результаті цього порушився нормальний хід його життя, тому що він не знає яку ще брехню вигадає відповідач і де її поширить. Також у нього порушився сон і погіршилося самопочуття.

За таких підстав, керуючись положеннями ст. 23, 1167 ЦК України та п. З ПП ВСУ «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року ОСОБА_3 прохав суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні, проведеному у режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому прохав суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, допустити до участі у справі як його представника ОСОБА_2, включити до складу судових витрат та стягнути з ОСОБА_3 витрати на правову допомогу ( послуги адвоката) у розмірі 15 000 грн. , а також розглядати справу без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача за договором , ОСОБА_2 проти позовних вимог також заперечив.

Суд, вислухавши сторони по справі та дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідност. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач порушив його гідність та честь виходячи з того, що позовна заява з якою ОСОБА_4 звертався до суду та заява до правоохоронних органів є поширенням недостовірної інформації, однак викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Така позиція узгоджується з думкою викладеною в Постанові Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року у справі N 1-9/2003 N 8-рп/2003 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей).

Виходячи з приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Стосовно заяви відповідача щодо стягнення з позивача, ОСОБА_3, витрат на правову допомогу ( послуги адвоката) у розмірі 15 000 грн. суд вважає за необхідне відмовити відповідачу з наступних підстав.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки відповідачем не було надано належних розрахунків витрат на правову допомогу, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на послуги адвоката у розмірі 15 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 23, 280, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист гідності і честі та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення через Київський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -