Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/9021/13-ц Головуючий у 1-й інст. Снігір В. М.
Категорія 47 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Заполовського В.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Держземагенства в Коростенському районі, треті особи - виконавчий комітет Коростенської міської ради, приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С. про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

Вказаним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постановлене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом позовних вимог, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0728 га згідно висновку від 02.04.1969 року, усунути перешкод в користуванні її земельної ділянки площею 0,0139 га, що входить у склад земельної ділянки площею 0,0728 га і розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом: визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 13.06.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині надвірної будівлі - сараю «Б» та земельної ділянки площею 0,0195 га, що перевищує площу 0,04 га земельної ділянки; визнати недійсним кадастровий номер НОМЕР_1, присвоєному в лютому 2010 року на земельну ділянку площею 0,0539 га біля будинку відповідача; та зобов'язати ОСОБА_3 знести сарай «Б» звільнивши вказану земельну ділянку та не чинити перешкод у вільному доступі до неї для використання за призначенням.

Позивачка вказувала на те, що в даний час їй біля житлового будинку АДРЕСА_1 має належати земельна ділянка площею 0,0728 га, а ОСОБА_3, який придбав 13.06.2012 року житловий будинок АДРЕСА_2, має належати земельна ділянка площею 0,04 га. Проте, оскільки у відповідача земельна ділянка площею 0,0539 га була сформована за рахунок її площі (0,04 га + 0,0195 га), тому вважає, що відповідач користується земельною ділянкою площею 0,0195 га незаконно та просить її звільнити у судовому порядку, оскільки ця площа повинна належати їй, через те, що у її у користуванні земельна ділянка площею 0,0533 га.( тобто за площею менша ніж виділена у квітні 1969 році попередньому власнику ОСОБА_7 - 728 кв.м.).

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на позивача покладено обов'язок доведення обставин, щодо незаконного зайняття її частини земельної ділянки з боку відповідачів, оскільки останні позовні вимоги не визнавали.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала житловий будинок АДРЕСА_1 у спадщину лише у 2010 році після матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно даного свідоцтва ОСОБА_8 була власником будинку з 1990 року по 2005 рік, проте в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які документи про виділення саме за цей період часу ОСОБА_8 або закріплення за її будинком земельної ділянки відповідної площі.

В архівних документах зберігся лише документ про виділення 02.04.1969 року громадянину ОСОБА_7 за будинковолодінням АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 728 кв.м., хоча у фактичному користуванні за ним рахувалась земельна ділянка площею 1173,0 кв.м.(а.с.17-18).

Таким чином, документи про площу земельної ділянки, яка рахувалась з 1969 року по 1990 рік за будинковолодінням АДРЕСА_1, та хто був власником цього будинку - відсутні.

Що стосується будинку відповідачів, то архівні документи збереглися лише за 1957 рік, коли рішенням виконкому Коростенської міської Ради Депутатів трудящих №341 від 20.07.1957 року громадянину ОСОБА_9 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під АДРЕСА_2 площею 0,04 га.

У 1961 році за громадянином ОСОБА_9 було зареєстровано вказане домоволодіння(а.с.12,15).

В справі також міститься фотокопія договору купівлі-продажу від 28.10.1977 року за яким покупець ОСОБА_10, що проживає в будинку АДРЕСА_2 придбала у ОСОБА_11 1/4 частину жилого будинку, що розташований на земельній ділянці загальною мірою 728 кв.метрів(а.с.75).

Таким, чином в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які документи про інвентаризацію з 1969 року та з 1961 року земельних ділянок відповідно до 2013 року та до 2012 року (тобто до придбання будинку ОСОБА_3.) за будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, у зв'язку з чим неможливо перевірити за рахунок яких громадян та якої конкретно площі зменшувались або збільшувались земельні ділянки позивача та відповідачів.

Крім того, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не розроблялась у зв'язку з непогодженням меж суміжними землекористувачами(а.с.74).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 не подала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та доказів на спростування заперечень ОСОБА_3 про те, що площа земельної ділянки позивачки зменшилась не за рахунок його площі, а за рахунок іншого сусіднього землекористувача, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0728 га та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, навівши відповідні мотиви.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність судового рішення не впливають. Судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовані норми матеріального права.

Порушень судом норм процесуального права не встановлено. Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді