Справа № 2-2310/11
Провадження № 8/456/10/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 4.03.2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, Крушельницької сільської ради Сколівського району про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом та знесення самочинно встановленої огорожі ,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою та просить переглянути за нововиявленими обставинами вищевказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що в ході розгляду Стрийським міськрайонним судом іншої цивільної справи № 453/1014/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Крушельницької сільської ради Сколівського району за участю третьої особи сільського голови Крушельницької сільської ради Сколівського району Іваницької О.М. про захист честі, гідності та ділової репутації, позивачці ОСОБА_1 стало відомо про існування генерального плану с. Крушельниця. Про цю обставину позивач дізналась з листа відділу містобудування та архітектури Сколівської райдержадміністрації від 28.01.2015р.. Зі змісту цього листа вбачається, що Генеральний план с. Крушельниця розроблений Львівським філіалом інституту "Містопроект" в 1975 р.. На даний час він є діючим і зміни до нього не вносились. Водночас під час розгляду спірної цивільної справи № 2-2310/11, в розпорядженні суду була довідка відділу містобудування та архітектури Сколівської РДА від 29.01.2013р., про те, що Генеральний план с. Крушельниця не існує, на цей доказ суд посилався в своєму рішенні. Також, аналогічна довідка про відсутність Генерального плану села була представлена й Крушельницькою сільською радою від 29.03.2011р.. Тому обставина щодо існування Генерального плану с. Крушельниця від 1975р., яка входить до предмету доказування у спірній справі не була і не могла бути відома позивачам. Так, при ознайомленні з Генеральним планом с. Крушельниця, було встановлено, що дорога-проїзд загального користування по АДРЕСА_1 між домогосподарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не існує та не існувало. Відтак ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не вчиняли жодних протиправних дій, а тому просять спірне рішення переглянути та в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав в повному обсязі з підстав викладених в заяві та додаткових письмових поясненнях, просить таку задоволити. Наголосив, що ознайомившись зі звукозаписами всіх судових засідань встановив, що в жодному з таких, а ні ОСОБА_1, ні її представник не визнали, що захоплювали проїзд загального користування, як це відображено в рішеннях судів.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстав викладених в

письмовому запереченні.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з"явились, однак подали до суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у їхній відсутності, спірну заяву заперечили, просили в її задовленні відмовити.

Представник відповідача Крушельницької сільської ради Сколівського району, сільський голова Іваницька О.М. заяву заперечила, додатково пояснила, що сторони по справі є далекими родичами між якими на даний час виникли неприязні відносини. Домоволодіння належали їхнім дідам, які були близькими родичами, та використовували спірний проїзд через земельну ділянку ОСОБА_5 до своїх городів. Стверджує, що спірна частина землі (площею 0,03 га) нікому не виділялась та належить сільській раді. Однак сільська рада з позовом до суду про звільнення проїзду загального користування не зверталась. Іншого заїзду до городів позивачів поблизу немає, а потрібно обходити близько 500м. Також вказала, що дійсно спірний проїзд розділяв земельну ділянку ОСОБА_5 на дві частини. Жодна з сусідніх земельних ділянок в тому числі й спірна на даний час не приватизовані. Не заперечує, що викопіювання з генерального плану, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 128 т.1) є викопіюванням з опорного плану (проекту), який на даний час розробляється. Просила в задоволенні спірної заяви відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, належить задоволити з наступних підстав.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що в квітні 2011р. позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Справа переглядалась судами неодноразово. Рішенням Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 04.03.2013 р. в цивільній справі № 2-2310/11, позов задоволено, зобов"язано ОСОБА_5, ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до їхніх городів по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно встановленої металевої огорожі з брамою та забрати дерев"яні бруси з проїзної частини земельної ділянки площею 0,03 га.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.03.2013 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2013 р. залишено без змін. Рішення суду на даний час не виконано.

Однак, до того Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5.12.2012р., попереднє рішення Стрийського міськрайонного суду від 30.11.2011р. та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 11.07.2012р. були скасовані з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій в порядку касаційного провадження, у своїй ухвалі від 05.12.2012 р. ( а.с. 176-оборот т. 1 абзаци 3,4) встановив, що при вирішенні вказаного спору судам необхідно було з'ясувати, чи існував проїзд до земельних ділянок позивачів, тобто визначити цільове призначення земельної ділянки, яку позивачі вважають загальним проїздом, його місцезнаходження стосовно суміжних земельних ділянок, та чи передбачено було такий проїзд на генеральному плані населеного пункту чи іншою землевпорядною документацією. Крім того, суди не визначились із предметом спору. Цей спір є спором щодо додержання правил добросусідства чи спором щодо земельного сервітуту.

При винесенні рішення що переглядається, Стрийський міськрайонний суд Львівської області брав до уваги довідку Крушельницької сільської ради № 50 від 22.01.2013 р., про те , що земельна ділянка площею 0,03 га по АДРЕСА_1 є землею запасу сільської ради, не приватизовувалась ні позивачем ні відповідачем і перебувала у спільному користуванні жителів с. Крушельниця ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 і їхніх родин з 1923р..Також в своєму рішенні суд не прийняв до уваги як доказ генеральний план забудови села та опорний план, пославшись на те, що такі є одним з етапів розробки генерального плану, якого на даний час не існує (а.с. 50-51 т.2.)

З заяви ОСОБА_9 про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами,

вбачається, що 28.01.2015 р. з листа відділу містобудування та архітектури Сколівської РДА, вона дізналась про існування Генерального плану с. Крушельниця від 1975 р..

З оглянутого в судовому засіданні Генерального плану с. Крушельниця Сколівського району, погодженого Львівським обласним відділом в справах будівництва та архітектури від 15.08.1975р., вбачається що дорога-проїзд загального користування по АДРЕСА_1 між домогосподарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - відсутня. Водночас на цьому плані, який у відповідності до ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, в інших місцях с. Крушельниця відображені проїзди загального користування, які позначені умовними позначками у вигляді тонкої штрихової лінії. Така обставина є істотною, так як могла спростувати факти, покладені в основу судового рішення від 04.03.2013 р, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення. Якби дана обставина була відома суду на час розгляду справи № 2-2310/11, то зміст судового рішення на думку суду був би іншим.

Згідно пояснень Кончевич О.А. керівника відділу містобудування та архітектури Сколівської РДА допитаного в судовому засіданні в якості спеціаліста встановлено, що представлений суду Генеральний план с. Крушельниця є дійсним на даний час та розроблений в 1975р.. Згідно радянських нормативів, які діяли на той час термін дії генпланів становив 25 років. Однак, з прийняттям в 2011р. ЗУ "Про містобудівну діяльність", термін дії генпланів необмежений та кожен генплан населеного пункту діє до виготовлення та затвердження нового генерального плану. На вказаному генплані відмічені домогосподарства ОСОБА_2 та ОСОБА_5 при цьому спірний проїзд між домогосподарствами відсутній. Також, категорично ствердити, що якби такий проїзд існував то він в обов"язковому порядку був би відмічений на генплані, не може. Але з 2012р. він неодноразово у зв"язку зі скаргами обох сторін, виходив на місце події і стверджує, що проїзду там не існувало та жодних ознак такого там не бачив. До городів позивачів існують інші заїзди, зокрема до таких веде дорога, по ліву сторону, яка знаходиться на відстані максимум 400 м., а також дорогою, яка веде до кладовища. Щодо листа від 11.07.2012р за його підписом, який міститься в матеріалах справи (а.с. 125 т.1), малось на увазі, що дійсно всі дрібні проїзди (проходи), що є в населеному пункті та які не впливають на транспортну інфраструктуру села в генеральному плані можуть і не вказуватись. Викопіювання з генерального плану (а.с. 128 т.1) насправді є викопіюванням з проекту генерального плану, що розробляється, а не з діючого генерального плану, чому було видано викопіювання з проекту, вважає, що це була помилка спеціаліста, який таке викопіювання готував.

За правилами ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 4 Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами, нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового

рішення, є нововиявленими обставинами.

Як беззаперечно встановлено судом Генеральний план с. Крушельниця існував з 1975 р., однак на час розгляду справи про його існування не було відомо особам, які брали участь у справі та такий не досліджувався судом, що стверджується довідкою відділу містобудування та архітектури від 29.01.2013 р. (а.с. 16 т.2) та довідкою Крушельницької сільської ради від 29.03.2011р. № 7 про те, що Генеральний план с. Крушельниця відсутній (а.с. 126 т. 2).

А від так, суд приходить до переконання, що наявність Генерального плану с. Крушельниця Сколівського району, який є основним документом планування та забудови населеного пункту та на якому не зазначена дорога-проїзд загального користування по АДРЕСА_1 між домогосподарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, має розцінюватись як нововиявлена обставина для перегляду рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2013 р. згідно ст. 361 ЦПК України. Дана обставина існувала на час прийняття рішення Стрийським міськрайонним судом та вона входить до предмета доказування у справі та могла вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ.

За таких обставин суд приймає рішення про скасування рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2013 р. про зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до їхніх городів по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно встановленої металевої огорожі з брамою та забрати дерев"яні бруси з проїзної частини земельної ділянки площею 0,03 га, у зв'язку із нововиявленими обставинами.

Окрім того судом береться до уваги, й те що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звертаючись в суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, Крушельницької сільської ради Сколівського району про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом та знесення самочинно встановленої огорожі покликалися на наступне.

Вони, позивачі на протязі десятиліть користувались спірним проїздом площею 0,03 га, який веде до їхніх городів і знаходиться по АДРЕСА_1. Ця дорога значиться в генеральному плані с. Крушельниця. Відповідачі є їхніми односельчанами і сусідами. Вони самовільно, закопали чотири металеві стовпці на проїзді спільного користування, встановили браму, чим унеможливили їм доступ до їхніх городів. З приводу неправомірних дій відповідачів, вони звертались в різні інстанції, зокрема й в сільську раду. Так, рішенням сесії Крушельницької сільської ради № 35 від 17.03.2011р. було зобов"язано відповідачів не чинити перешкод в користуванні проїздом площею 0,03 га по АДРЕСА_1 та забрати частину огорожі зі спірного проїзду.

Однак як беззаперечно встановлено судом, на Генеральному плані с. Крушельниця спірний проїзд відсутній.

Що ж стосується рішення 5-ї сесії Крушельницької сільської ради № 35 від 17.03.2011р., яким було зобов"язано відповідачів не чинити перешкод в користуванні проїздом площею 0,03 га по АДРЕСА_1 та забрати частину огорожі зі спірного проїзду, то таке рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.08.2012р. визнано незаконним та скасовано (а.с. 27 т.2).

Згідно довідок державної інспекції сільського господарства у Львівській області від 14.05.2014р., ОСОБА_1 ні ОСОБА_5 не притягались до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, що розташована в с. Крушельниця Сколівського району, хоча така відповідальність передбачена КпАП України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

Позивачі як на підставу своїх позовних вимог покликались й на те, що своїми протиправними

діями (встановленням огорожі на проїзді загального користування) відповідачів чинять перешкоди в користуванні належним їм майном, зокрема унеможливили доступ до їхніх городів.

Однак, ч. 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно коментаря цієї статті позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якого відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. У разі, коли відповідач доведе суду, що його дії щодо прав позивача є правомірними, або якщо правовідносини між позивачем та відповідачем є договірними, негаторний позов задоволенню не підлягає.

Як вказано в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права позивачі не довели жодними належними та допустимими доказами обставини, які б підтверджували належність їм спірної земельної ділянки на праві приватної власності чи титульному володінні. Відтак їх право власності чи законне володіння даною земельною ділянкою діями відповідачів не порушено.

Також з дослідженого в судовому засіданні Генерального плану с. Крушельниця від 1975 року, що є доказом, яким підтверджується нововиявлена обставина, та викопіювання з Опорного плану с. Крушельниця, пояснень спеціаліста вбачається, що за 400м. по ліву сторону від спірного заїзду вздовж домоволодіння ОСОБА_13 є інший проїзд загального користування до земельних ділянок, якими користуються позивачі.

Рішенням Крушельницької сільської ради № 173 від 31.07.2005р., ОСОБА_5 передано безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,25 га та особистого селянського господарства 0,15 га в с. Крушельниця. Однак технічна документація на ці землі не вироблялась та такі не приватизовувались.

Поряд з тим, як вбачається з долучених до матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема, довідка Крушельницької сільської ради № 49 від 22.01.2013р (а.с.9 т.2); довідка Крушельницької сільської ради від 2005р. (а.с. 28 т.2); копією погосподарської книги с. Крушельниця (а.с. 30-31 т. 2); довідки ДПІ у Сколівському районі (а.с. 29 т.2) за домогосподарством ОСОБА_5 числиться земельна ділянка площею 0,43 га, в тому числі 0,05 га під будівлями та 0,38 га рілля з яких вона сплачує податок. Право на таку перейшло до неї в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_12. Саме остання, будучи головою колгоспного двору, ще в кінці 1970 років встановила огорожу та металеві ворота на межі присадибної земельної ділянки колишнього колгоспного двору. Право користування спадкодавцем ОСОБА_12 присадибною земельною ділянкою площею 0,43 га в с. Крушельниця засвідчено відповідними записами в по господарській книзі сільської ради та в земельно-шнуровій книзі колгоспу, що відповідає ч. 5 ст. 20 та ч. 4 ст. 63 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 року (чинного на момент встановлення воріт та огорожі спадкодавцем ОСОБА_12.).

Згідно план-схеми земельних ділянок по АДРЕСА_1 від 2015р., виконаної ліцензованою організацією ТзОВ "Геосервіс 77", в користуванні ОСОБА_5 на

даний по вищевказаній адресі перебуває земельна ділянка площею 0,4335 га. Вказаним спростовується довідка Крушельницької сільської ради № 58 від 24.01.2013р., про те, що земельна ділянка ОСОБА_5 становить 0,49 га, оскільки така нічим не підтверджена.

Окрім того, як видно з довідки Крушельницької сільської ради № 391 від 28.10.2009р., земельна ділянка площею 0,0125 га, яка належить ОСОБА_5 в даний час використовують для проходу на цвинтар біля церкви св. Миколая жителі села (а.с. 37), тобто з іншої сторони землеволодіння ОСОБА_5 також є проїзд, яким можна дістатись до земельних ділянок позивачів.

Також, в матеріалах справи знаходяться довідка Крушельницької сільської ради від 07.07.2012 року № 13, лист Крушельницької сільської ради від 07.06.2014 року № 76/02-18, лист Управління Держкомзему у Сколівському районі від 06.07.2012 року № 734, лист відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Сколівської РДА від 11.07.2012 року № 85 (надавався ОСОБА_1 з метою роз'яснення щодо змісту Опорного (Генерального) плану с. Крушельниця від 2007 року), які вказують на те, що державні акти про право на комунальну власність на проїзд загального користування по АДРЕСА_1, документація із землеустрою, проект детального планування даного проїзду на замовлення органу місцевого самоврядування, погодженого та затвердженого в установленому порядку, Крушельницькою сільською радою не виготовлялись. Відсутність цих документів унеможливлює встановити межі, місце знаходження та цільове призначення земельної ділянки, яку позивачі та третя особа вважають проїздом загального користування.

Згідно з Правилами забудови сільських населених пунктів, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР від 16.04.1970 року № 212, із змінами, внесеними Постановою Ради Міністрів УРСР від 19.01.1979 року № 27 (чинних на час погодження проекту забудови земельної ділянки ОСОБА_8) будівництво жилих будинків в сільських населених пунктах проводяться на земельних ділянках виділених індивідуальним забудовникам під будівництво жилих будинків та господарських будівель у відповідності з проектом забудови. Нове будівництво або реконструкція жилих будинків, громадських будівель і виробничих об'єктів провадиться в сільських населених пунктах відповідно до проектів планування та забудови сільських населених пунктів, проектів детального планування сільських населених пунктів та генеральних планів сільських населених пунктів з дозволу виконкомів районних Рад народних депутатів.

Тому проект індивідуальної забудови земельної ділянки ОСОБА_8, на який посилаються позивачі та третя особа, виготовлений всупереч Генеральному плану с. Крушельниця від 1975 р., а відтак він є недопустимим доказом і підлягає виключенню з числа доказів у справі.

Якщо ж брати до уваги довідку Крушельницької сільської ради № 50 від 22.01.2013р, згідно якої земельна ділянка площею 0,03 га по АДРЕСА_1 є землею запасу сільської ради, не приватизовувалась ні позивачем ні відповідачем і перебуває в користуванні жителів с. Крушельниця.

То, згідно з вимогами ст.83 ЗК України, у комунальній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст перебувають землі загального користування населених пунктів - вулиці, проїзди, шляхи, парки, сквери, бульвари, тощо.

У відповідності до вимог ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності в порядку, передбаченому ЗК України.

А тому якщо, спірна земельна ділянка є вулицею загального користування та відноситься до комунальної власності Крушельницької сільської ради то лише Крушельницька сільська рада вправі ставити питання про звільнення земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності від самовільного захоплення, однак остання з таким позовом до суду не зверталася, а позивачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не представили доказів порушення їхніх прав та інтересів. При цьому суд звертає їхню увагу на те, що з огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством; способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором; можливість пред"явлення конкретних позовних вимог та прохання про

застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що заявники ОСОБА_5 та ОСОБА_1 використовують земельну ділянку площею 0,43 га. по АДРЕСА_1. Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є володільцями сусідніх домогосподарств. Всі ці домогосподарства були успадковані сторонами по справі від їхніх предків, які були між собою близькими родичами. З дозволу володільця та за спільною згодою між собою, через земельну ділянку (яка тепер належить ОСОБА_5.) здійснювався прохід до городів позивачів, допоки були живі спадкодавці. Такий прохід розділяв земельну ділянку, а не проходив по межі, а тому не міг використовуватись як проїзд. Жодних сервітутів на земельну ділянку не встановлювалось. На даний час між спадкоємцями домоволодінь виникли неприязні відносини та заявники ОСОБА_5 і ОСОБА_1 відмовляються надавати позивачами прохід через свою земельну ділянку. Позивачі мають інші належні можливості доступу до своїх земельних ділянок, оскільки існують альтернативні шляхи на відносно незначній відстані (до 400 м). Не знайшло свого підтвердження, те що відповідачі самовільно з порушенням встановлених меж, встановили огорожу на частині, АДРЕСА_1 якою користуються позивачі, чим порушили їхні законні права, через це позовні вимоги позивачів є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 361-365 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 4 березня 2013 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, Крушельницької сільської ради Сколівського району про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом та знесення самочинно встановленої огорожі - скасувати у зв"язку із нововиявленими обставинами.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, Крушельницької сільської ради Сколівського району про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом та знесення самочинно встановленої огорожі - відмовити.

Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому ЦПК України для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів