Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №324/2240/13 Головуючий у 1-й інстанції: Мосейко Я.В.
Провадження№22-ц/778/2448/15р. Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"

на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначено, що 08.10.2007 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитний договір і отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично логнується на такий же термін. Згідно ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 31.08.2013 року за ОСОБА_4 виникла заборгованість у сумі 26562 грн. 50 коп., з яких - заборгованість за кредитом - 4996 грн. 14 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 16677 грн. 81 коп., заборгованість по комісії - 3147 грн. 48 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1241 грн. 07 коп. Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 26562 грн. 50 коп., а також судові витрати у розмірі 265 грн. 63 коп.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014р. скасовані рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2014р. про відмову у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 04 червня 2014р., якою рішення суду залишене без змін. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У цій ухвали вказано, хоча суд першої інстанції зазначив у рішенні, що представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності, проте у матеріалах справи вказане клопотання відсутнє. Висновок судів, у зв'язку з наведеним, про застосування строку позовної давності до позовних вимог, ґрунтується на неправильному застосуванні судами норм права, оскільки законом саме на сторони покладено обов'язок зробити заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При новому розгляді справи рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик, не з'явилися. ОСОБА_4 надав заперечення на апеляційну скаргу та заяву, в якій просить розглянути справу без його участі.

Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

08 жовтня 2007 року позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, у зв'язку із чим станом на 31 серпня 2013 року відповідач мав заборгованість 26562 грн. 50 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 4996 грн. 14 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 677 грн. 81 коп., заборгованості по комісіям за користування кредитом - 3 147 грн. 48 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу ( процентна складова) - 1 241 грн. 07 коп.

Заборгованість прострочена з 01.06.2008р., що підтверджено розрахунком заборгованості, який надав позивач.

Позов пред'явлений 01.10.2013р.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, судом вірно застосовані ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, якими встановлено, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання", що вбачається зі ст.ст. 530, 631 ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При новому розгляді справи у суді першої інстанції відповідачем було подано письмову заяву про застосування строку позовної давності(а.с.112).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, що відповідає ч. 5 ст. 261 ЦК України.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що визначені ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом установлено, що за умовами укладеного сторонами договору відповідач повинен був здійснювати погашення кредиту частинами, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13. Згідно ст. 360-7 ЦПК України вона є обов'язковою для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Оскільки відповідач останній платіж у погашення кредиту здійснив 23 квітня 2008 року, що підтверджено розрахунком позивача, з червня 2008 року у банку виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Проте з позовом про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся тільки 01 жовтня 2013 року.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог позивача у зв'язку з застосуванням наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Доводи п.1 апеляційної скарги, в яких викладені фактичні обставини справи, не можуть спростувати рішення суду.

Доводи п. 2 апеляційної скарги щодо пролонгації укладеного сторонами кредитного договору, за яким на думку апелянта перебіг строку позовної давності ще не почався, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів, перевіряючи вказані доводи, виходить з наступного.

У заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту, Правилами користування кредитною карткою і Тарифами складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг. При оформленні кредитної картки позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту.

Пунктом 3.1.3. умов та правил надання банківських послуг встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до п. 5.2. умов та правил надання банківських послуг, у випадку порушення держателем або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у випадку виникнення овердрафта банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначений банком частині у випадку невиконання держателем та/або довіреною особою держателя своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань по даному договору.

Пунктом 5.4. умов та правил надання банківських послуг встановлено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, проводиться у визначеному порядку, а саме: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (у полі місяць).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався для позивача з 01 червня 2008р., з урахуванням останнього платежу у квітні 2008р., та закінчився 31 травня 2011р.

При цьому, позов пред'явлений 01 жовтня 2013р., тобто поза межами встановленого законом строку позовної давності.

Порушене право позивача не підлягає судовому захисту у зв'язку із тим, що строк позовної давності позивачем пропущений, а його доводи, що строк позовної давності ще не починався спростовані, при цьому пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення ст. ст. 212, 213 ЦПК України не містять обґрунтування, що саме в рішенні суду не відповідає цим нормам процесуального права, як вплинуло на вирішення справи. Зі справи та за результатами апеляційного розгляду видно, що ці доводи не підтверджуються, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: