Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/7172/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

У липні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 12 листопада 2010 року зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане 12 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, запис в Книзі реєстрації шлюбів зроблено 12.11.2010 року за № 1863.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в родині народився син - ОСОБА_3 (свідоцтво про народження видане 04 січня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації народжень зроблено запис 2011 року січня місяця 04 числа за № 4.)

4 вересня 2014 року сторони розлучились.

Син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Батько і матір дитини не проживають разом з січня 2014 року.

За цей період часу відповідач матеріальної допомоги по утриманню сина не надає.

Відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі за № 754/17435/14-ц, провадження № 2/754/6530/14, набрало законної сили 08.01.2015 р., відділ Державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві на підставі виконавчого листа № 2-6530/14 від 21.04.2015 р. порушив виконавче провадження про примусове стягнення аліментів. Станом на 01.05.2015 року заборгованість по аліментним зобов'язанням відповідача становила 10500 (десять тисяч п'ятсот гривень 00 коп.).

Позивачка зазначила, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі, у лікувальній установі.

Тому, позивачка просила суд постановити рішення про позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивачки в судове засідання не з'явився. До суду направив заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимог підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений через засоби масової інформації. Причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився. До суду направив лист про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивачки підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою участю є орган опіки і піклування.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 04.09.2014 року по цивільній справі № 754/9825/14 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3, видане 04.01.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4, батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно акту обстеження умов проживання від 07.04.2015 року малолітній ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 та дідусем з бабусею ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають у чотирьох кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де створені належні умови для її навчання, відпочинку та фізичного розвитку дитини.

Згідно характеристики, яка видана Дошкільним навчальним закладом № 568 від 02.04.2015 року № 59/01, вихованням дитини ОСОБА_3 опікується мама - ОСОБА_1. Позивачка постійно приймає активну участь в житті дитини, цікавиться його досягненнями в дошкільному закладі. За час перебування дитини в закладі батько, ОСОБА_2, в ДНЗ не з'являвся.

Згідно листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться під наглядом в АЗПСМ № 2 КНП «ЦПМСД № 3 Дніпровського району м. Києва» з 06.08.2014 року з діагнозом: «Дискенезія жовчно-вивідних шляхів на фоні деформації жовчного міхура». Дитина часто хворіє на гострі респіраторні інфекції. За дитиною доглядає мати ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5.

З матеріалів справи також вбачається, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року по цивільній справі № 754/17435/14-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини, вирішено стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень щомісячно з наступною індексацією згідно з чинним законодавством України.

На виконання вказаного вище заочного рішення від 17.12.2014 року, Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 754/17435/14-ц, у зв'язку з чим відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження.

Станом з 20.10.2014 року по 01.05.2015 року відповідач, ОСОБА_2, має заборгованість по сплаті аліментів, яка становить 10 500 грн.

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації прийшов до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно свого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з тим, що ухиляється від виховання та утримання дитини, згідно висновку від 28.05.2015 року № 4727/41/3/103.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки він ухиляються від виховання дитини, та свідомо нехтує щодо своїх обов'язків по вихованню дитини, що підтверджується доказами, які були досліджені в судовому засіданні та знаходяться в матеріалах справи.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ч. 4, 5 ст. 19, ст.ст. 141, 164, 165, 166, 171 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 15, 30, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання рішення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя : Т.В.Дубас