АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1018/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3167/15Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В.В. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 серпня 2015 року позов задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яку йому виділено в користування відповідно до рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2014 року по справі №524/1989/14ц шляхом знесення самочинно забудованих залізобетонного басейну ( 3м х 3,1м), цегляного паркану довжиною 2,88 м, металевого паркану довжиною 9,08м, частини тераси розміром на плані 0,35 м х 1,41 м - по межі від крапки Е1 до крапки Е згідно Додатку № 2 висновку судової земельно - технічної експертизи № 4/7-15, розміром в плані 0,17м х 3,70 м- по межі від крапки Е до крапки Ж згідно Додатку № 2 висновку судової земельно - технічної експертизи № 4/7-15, частину декоративної доріжки довжиною 7,0 м, шириною 0,65 м та відновити стан земельної ділянки до первісного її стану.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2955,6 грн. у відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційному порядку вищевказане рішення оскаржила ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що всі об»єкти самочинної забудови були зроблені ще до винесення рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2014 року, але це не було враховано під час винесення рішення суду. Крім того, суд першої інстанції не з»ясував, який стан земельної ділянки був до того, як її частину виділили в користування ОСОБА_3 та в якому стані слід передати цю ділянку останньому.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга відлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями вчиняє перешкоди у здійсненні права вільного користування земельною ділянкою, що перебуває у користуванні позивача. Крім того, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2014 року, яке набрало чинності, сторонам у справі виділені ідеальні частки земельної ділянки для відповідного користування. Однак, зазначене рішення відповідачем не виконується.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається зі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13 квітня 2010 року, ОСОБА_3 на праві власності належить 3/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2014 року, яке набрало законної сили, виділено ОСОБА_3 у відповідності з ідеальною часткою на 3/5 частини спільної часткової власності земельну ділянку площею 269 кв.м по другому варіанту висновку експертного земельно-технічного дослідження від 10.01.2014 року (на плані земельної ділянки позначено червоним кольором), що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Цим же рішенням виділено ОСОБА_2 у відповідності з ідеальною часткою на 2/5 частини у праві спільної часткової власності на домоволодіння в користування земельну ділянку площею 180 кв.м. по другому варіанту висновку експертного земельно-технічного дослідження від 10.01.2014 року ( на плані земельної ділянки позначено синім кольором), що знаходиться по АДРЕСА_1.

Також судом правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 від виконання зазначеного вище рішення ухиляється.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно положень ч.ч.1-4 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник або користувач земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Висновком судової земельно - технічної експертизи № 4/7-15 від 07 травня 2015 року встановлено, що фактичний порядок користування сторонами спірною земельною ділянкою суперечить рішенню апеляційного суду Полтавської області від 06 червня 2014 року. З уточнень до цього висновку судової земельно - технічної експертизи вбачається, що споруда залізобетонного басейну ( 3м х3,1 м), цегляного паркану (довжиною 2,88 м), металевого паркану (довжиною 9,08м), частини тераси розміром на плані 0,35 м х 1,41 м по межі від крапки Е1 до крапки Е згідно додатку № 2 висновку судової земельно - технічної експертизи № 4/7-15, розміром у плані 0,17м х 3,70м - по межі від крапки Е до крапки Ж (згідно додатку № 2 висновку судової земельно - технічної експертизи № 4/7-15), частина декоративної доріжки довжиною 7,0 м, шириною 0,65 м, які споруджені відповідачем ОСОБА_2, знаходяться поза межами земельної ділянки яка була їй виділена рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 червня 2014 року (а.с.89-94).

Встановивши зазначені вище обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку, що відповідач, шляхом порушення межі та незаконного захоплення частини земельної ділянки позивача звела на ній самочинні побудови, у зв»язку з чим чинить перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права користування належною йому земельною ділянкою. Тому суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги останнього.

Рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв»язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення місцевого є незрозумілим, в якому стані слід передати земельну ділянку позивачу, не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки сторони не позбавлені вирішення даного питання в порядку, передбаченому ст. 221 ЦПК України.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Інші доводи скарги теж не спростовують правильних по суті висновків суду.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи) Згідно: