Справа № 315/1024/15-ц
Номер провадження № 2/315/394/15
У х в а л а

12 жовтня 2015 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, так як останній з 1997 року покинув будинок № 43 по вул. Крупської в м. Гуляйполе Запорізької області та має інше постійне місце проживання.

Даний позов подано з порушенням вимог чинного законодавства і має бути залишений без руху з наступних підстав.

Згідно вимог п. 5 та п. 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину або наявності підстав для звільнення від доказування.

При складанні позову позивачці необхідно визначитися, які саме правовідносини склалися між сторонами. Так, позивачка вказує, що спірне житло належить їй на праві приватної власності, при цьому в обґрунтування своїх позовних вимог посилається як на норми закону, які регулюють користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського фонду, а також і на ст. 405 ЦК Укранїни.

Зі змісту позову встановлено, що відповідач був вселений до житлового будинку зі згоди власника і на той час він перебував у зареєстрованому шлюбі з дочкою позивачки.

На сьогодні відносини користування житлом в приватному житловому фонді врегульовані главою 59 ЦК України та главою 6 ЖК УРСР. При цьому необхідно звернути увагу на те, що положення глави 6 ЖК УРСР застосовуються в частині, що не суперечить ЦК України, та розповсюджувались на відносини щодо найму житла, яке належить на праві приватної власності громадянину.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації прав власника.

При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, рахується, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

З доданих до позову документів встановлено, що відповідач з 1997 року почав їздити по заробітках і проживав у своїх батьків АДРЕСА_1, а з 2000 року в м. Гуляйполі не зявлявся, в тому числі і за місцем реєстрації. Відомостей про наявність у відповідача його власного житла немає. Натомість зазначено, що останній перебуває за межами України і адреса для листування зазначена як: вул. Новорадянька, 13, с. Новомлинка Стародубський район Брянської області, що за територіальною належністю відноситься до Російської Федерації. Але позивачкою не зазначено чи набув відповідач в установленому порядку громадянства іншої держави.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано з порушенням вимог законодавства, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119,121 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків в межах пяти днів з дня отримання позивачкою ОСОБА_1 цієї ухвали.

Роз'яснити, що у випадку невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3