АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/559/2015 головуючий у 1-й інстанції: Гайдук С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 5 березня 2010 року надав у борг ОСОБА_2 4000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти до 5 січня 2011 року, за умовами сплати 05 числа кожного місяця 3% від суми позики, з виплатою процентів у національній валюті України - гривні згідно курсу долара США на день виплати. В обґрунтування позову зазначав, що з листопада 2011 року відповідач припинив виконувати взяті на себе зобов'язання по сплаті відсотків, у зв'язку з чим позивачем 30 травня 2014 року на адресу позичальника було направлено претензію з вимогою повернути грошові кошти, які були отримані згідно боргової розписки, а також сплатити відповідні проценти з розрахунку по дату повернення коштів у строк до 5 червня 2014 року. Однак на даний час грошові кошти не було повернуто, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за договором позики.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 15968 грн. 40 коп., проценти в розмірі 22776 грн. 66 коп., а також 8000 грн. упущеної вигоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 15968 грн. 40 коп., проценти в розмірі 22776 грн. 66 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 387 грн. 45 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Скаржник зазначає, що цивільним законодавством України передбачено укладання договорів лише в національній валюті України - гривні, а оскільки при укладенні договору позики ціну договору було визначено в іноземній валюті, тому вказаний договір має бути визнаний судом недійсним; судом було неправомірно стягнуто з відповідача проценти в розмірі 22776 грн. 66 коп., оскільки договір позики було укладено на строк до 5 січня 2011 року, а тому позивач має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а не після закінчення дії договору.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що згідно розписки від 5 березня 2010 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 4000 доларів США, а останній зобов'язувався повернути грошові кошти до 5 січня 2011 року, за умовами сплати 05 числа кожного місяця 3% від суми позики, з виплатою процентів у національній валюті України - гривні згідно курсу долара США на день виплати.

30 травня 2014 року ОСОБА_1 на адресу позичальника направив претензію з вимогою повернути грошові кошти, які були отримані згідно боргової розписки, а також сплатити відповідні проценти з розрахунку по дату повернення коштів, у строк до 5 червня 2014 року (а. с. 11-14).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцеві визначеної суми або визначеної кількості речей.

Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, посилання скаржника на те, що позивач має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, є необґрунтованими та підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Крім того, доводи скаржника про те, що оспорюваний договір позики має бути визнаний судом недійсним, оскільки при його укладенні ціну договору було визначено в іноземній валюті, підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Частина 2 статті 192 ЦК України передбачає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 533 ЦК України визначається, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню боргу за договором позики не виконав в повному обсязі, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Разом з тим, з поданого позивачем розрахунку вбачається, що сума процентів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь, складає 21817 грн. 50 коп., а не 22776 грн. 66 коп., як було розраховано позивачем (а. с. 5-6).

Тобто, при ухваленні судового рішення суд першої інстанції не перевірив належним чином поданий позивачем розрахунок процентів та помилково стягнув з відповідача суму процентів у розмірі 22776 грн. 66 коп.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції змінити, зменшити суму процентів, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 22776 грн. 66 коп. до 21817 грн. 50 коп., відповідно зменшити загальну суму, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 39133 грн. 11 коп. до 38173 грн. 95 коп.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року змінити.

Зменшити суму процентів, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 22776 грн. 66 коп. до 21817 грн. 50 коп., відповідно зменшити загальну суму, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 39133 грн. 11 коп. до 38173 грн. 95 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: