СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/387/15-ц
пр. № 2/759/1991/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Мороз Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та розірвання договору про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та часткове розірвання договору про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків,

В С Т А Н О В И В:

12.01.2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом про визначення місця проживання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, в шлюбі з відповідачем у них народилися двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу, сторони уклали договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов'язків. Відповідач порушує умови договору, чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, забороняє синам проживати з матір'ю, бачитись, спілкуватись, здійснює негативний психологічний та емоційний тиск на дітей, що негативно впливає на їх розвиток. Після спілкування з батьком, діти поводять себе емоційно, агресивно.

В подальшому позивач збільшила позовні вимоги, 06.03.2015 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визначити та встановити місце проживання дітей разом з нею, а також розірвати укладений 07.11.2014 року договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, у зв'язку із порушенням відповідачем його істотних умов.

17.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою в якій просив негайно відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, від ОСОБА_1 та визначити місце проживання дитини разом із ним; розірвати договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків від 07.11.2014 року в частині визначення місця проживання та здійснення батьківських прав та обов'язків щодо малолітньої дитини ОСОБА_3; зобов'язати позивача не чинити йому перешкоди у спілкуванні й вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом визначення наступного порядку проживання, спілкування та виховання малолітньої дитини ОСОБА_4: другий, четвертий, всі інші парні тижні, та п'ятдесят третій тиждень року ОСОБА_4 проживатиме з ним за фактичною адресою його проживання. Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 істотно та систематично порушує виконання умов договору про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, здійснює психологічний тиск на нього та старшого сина, негативно впливає на дітей, постійно вдається до погроз по відношенню до нього та дітей, не надає за його вимогою для проживання дітей на умовах, визначених договором, вивозить дітей без його дозволу за межі міста.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. У задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити, посилаючись на недоведеність тих обставин на яких гуртуються зустрічні позовні вимоги.

Відповідач за первісним позовом в судові засідання не з'являвся. В судовому засіданні 01.04.2015 року його представник просив задовольнити зустрічну позовну заяву, а у задоволенні первісного позову просив відмовити. В судове засідання 09.04.2015 року ОСОБА_2 та його представники не з'явилися, представник ОСОБА_5 подав заяву про відкладення розгляду справи. Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має трьох представників, але інші представники та сам відповідач до суду не з'явилися і не повідомили причин неявки. До цього ОСОБА_2 та його представники двічі вчиняли дії для перенесення розгляду справи, хоча враховуючи кількість представників відповідача, останній міг забезпечити явку свого представника до суду, як і сам відповідач міг з'явитися до суду. Жодних доказів неможливості явки ОСОБА_2 та його двох інших представників суду надано не було.

Наведене свідчить про навмисні дії відповідача та його представників, направлені на затягування розгляду справи. Частина 3 статті 27 ЦПК України зобов'язує осіб, які беруть участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. В порушення даної норми, відповідач недобросовісно користується процесуальними правами, що порушує право позивача на розгляд судом справи протягом розумного строку, яке гарантоване ст. 157 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його представників, враховуючи подання останніми всіх доказів, пояснень і заперечень по даній справі в судовому засіданні 01.04.2015 року, в якому суд перейшов до дослідження доказів у справі.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дітей разом із матір'ю, та заперечувала проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на висновок комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.03.2015, згідно із яким було рекомендовано визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю, а також на те, що діти не можуть бути розлучені один з одним. В частині вимог сторін щодо розірвання договору покладалась на розсуд суду.

Судом були допитані свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, працює вихователем ДНЗ № 532, надала наступні свідчення. Свідок є вихователем у групі, в якій навчається ОСОБА_4, з жовтня 2014 року по січень 2015 року дитину в садочок періодично привозив і забирав батько, після Нового року батька вона не бачила. Коли дитину до садочка привозив батько, ОСОБА_4 часто плакав, був засмучений, скований і неврівноважений. Коли після Нового року дитину почала привозити мати, дитина дуже змінилася в позитивну сторону, ОСОБА_4 став життєрадісним, відкритим. Мама завжди цікавиться дитиною, а також потребами ДНЗ, її цікавить все, що стосується її дитини, а батько ніколи не цікавився зазначеним. Дитина завжди усміхається мамі, дуже радіє, коли бачить маму. Мама займається розвитком і вихованням дитини, дуже її любить, а дитина маму. Свідок стверджує, що батько ОСОБА_2 негативно впливав на дитину, оскільки дитина постійно плакала, батько негативно і некоректно висловлювався про матір в тому числі і при дитині. ОСОБА_1 ніколи не висловлювалася погано про батька. З січня 2015 року батько і його родичі в садочку не з'являлися.

Свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, працює педагогом академічного і естрадного вокалу в КДШМ № 8, надала наступні свідчення. Свідок 1,5 роки займається з ОСОБА_3 (старший син сторін) естрадним співом. Батько лише 1 раз привозив дитину на уроки, дітей на уроки привозить мама або няня. Мама дуже турботлива і вимоглива. Свідок стверджує, що батько допомагав ОСОБА_3 вибирати пісні і її насторожило те, що це були пісні жанру шансон. Під впливом батька ОСОБА_3 припинив заняття вокалом. Дитина дуже переживала ті події, що відбувалися між батьками. Свідок стверджує, що батько говорив сину про те, що у дитини відсутній голос і він не повинен співати у зв'язку із чим ОСОБА_3 припинив відвідувати уроки вокалу. В січні 2015 року дитина прийшла на уроки знову, проте ОСОБА_3 був негативно настроєний, не хотів співати, говорив, щоб його вигнали з класу, вживав нецензурну лексику, був розгублений, закомплексований, зажатий, не посміхався. На даний час дитина дуже змінилася, відновився його стан, який був раніше. Для ОСОБА_3 батько - авторитет, він завжди намагався догоджати батьку, отримати похвалу. Мати цікавилася результатами навчання сина, а батько ні. Свідок стверджує, що мати стимулює дітей до досягнень у співах, спорті і т.д. Оплату гуртка завжди здійснювала мати.

Свідок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, АДРЕСА_1, працювала нянею дітей сторін з 2010 року по літо 2014 року, надала наступні свідчення. Свідок стверджує, що ОСОБА_1 хороша людина, завжди відгукувалася на всі прохання, добре ставиться до дітей, а для ОСОБА_2 всі люди - це обслуговуючий персонал. Дітьми завжди займалася мати, ОСОБА_3 вона допомагала вчити англійську мову. Мати турбувалася про дітей, робила все, щоб дітям було комфортно. Батько не займався дітьми, не цікавився як справи в садочку і школі. В 1-3 класах ОСОБА_3 (старший син) був старанний, відповідальний, добре навчався. Мати завжди цікавилася навчальним процесом сина, возила його до школи. Батько ж спав до 11-12 годин, до школи дітей не возив. Гуртки, секції, харчування, участь у конкурсах завжди оплачувала мати. Зі слів свідка, ОСОБА_3 спочатку дуже добре ставився до матері, але потім ставлення дуже змінилося, ОСОБА_3 боявся батька. В присутності свідка і дітей ОСОБА_2 дозволяв собі погано висловлюватися. Свідок стверджує, що батько ніколи не цікавився дітьми, не гуляв з ними, цим займалися мама і няня.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.08.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у міському ВРАГС управління юстиції Вінницької обл., про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №1451. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Наведені обставини підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року по справі № 759/6103/14-ц пр. №. 2/759/3100/14 (а. с. 70).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо.

В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у подружжя народився син - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 (а. с. 9 - 10).

07.11.2014 року ОСОБА_2 (Батько) та ОСОБА_1 (Мати) уклали договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків. Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. та зареєстровано в реєстрі за №2374 (а. с. 11 - 13). Пунктом 2 договору встановлено, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з матір'ю - ОСОБА_1, або з батьком - ОСОБА_2 в порядку черговості, а саме: перший, третій та всі інші непарні тижні року до п'ятдесят першого тижня включно, діти проживатимуть з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2, або за іншою фактичною адресою проживання матері, а другий, четвертий та всі інші парні тижні по п'ятдесят третій тиждень з батьком за адресою: АДРЕСА_3, або за іншою фактичною адресою проживання батька. За бажанням дітей, а також з урахуванням стану їх здоров'я, ходу навчального процесу, діти можуть проживати з матір'ю, в черговий період їх проживання з батьком, та навпаки - з батьком в черговий період їх проживання з матір'ю.

Пунктом 6 договору встановлено, що батьки будуть виховувати дітей в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя.

Після розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо виконання умов вказаного вище договору, зокрема, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей та порядку їх проживання з кожним із батьків, який сторони не змогли врегулювати в позасудовому порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та представник відповідача підтвердили, що згоди щодо місця проживання малолітніх дітей сторони не дійшли.

ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_6. Адреса проживання позивача підтверджується договором найму (оренди) нежилого приміщення від 11.12.2014 року. Термін дії договору становить по 11.12.2015 року (а .с. 16 - 18).

Судом встановлено, що з січня 2015 року малолітні діти постійно проживають разом із матір'ю - ОСОБА_12, а з осені 2014 року по 2015 рік проживали з матір'ю і батьком по черзі, відповідно до умов договору.

Згідно висновку лікаря Культенко В.П. від 14.08.2014 року, складеного після проведення консультації та огляду ОСОБА_3, на момент консультації дитина напружена та надмірно агресивна; зазначається про надмірний тиск на дитину з боку батька; дитина позбавлена власного погляду та думки; все, що дитина говорить, вона говорить словами батька (а. с. 15).

Консультативним висновком психолога від 12.01.2015 року, складеним за результатами огляду ОСОБА_3, встановлено: на момент консультації дитина надзвичайно агресивно налаштована; коли говорить молодший брат забороняє йому говорити, кричить на нього, проявляє до нього психологічний тиск; часто говорить, що психолог може причинити йому шкоду - вбити, напасти, покалічити; коли питають у молодшого брата: хто так говорить ?- він відповідає: папа, при цьому пацієнт закриває йому рот рукою та не дає можливості говорити; на першому місці значна маніпуляція з боку значимого родича, для старшої дитини та для молодшого брата. Згідно із висновком психолога «тревожно фобический компонент, при длительном воздействии на психо-емоциональный фон ребенка может повлечь неврозоподобное состояние, асоциальное поведение, и в подростковом возрасте употребление психоактивных веществ. А также как результат длительного давления со стороны значимого взрослого, жестокое обращение с окружающими, скрытая агрессия на брата, попытки суицида по началу демонстрационного характера. Которые во время подросткового криса могут перейти в реально свершившиеся. Пациент не может реально отвечать за себя, так как не имеет собственного мнения. Его мнение полностью подавлено значимым родителем (отцом) на фоне страха, быть наказаным, как физически так и психологическое наказание. Пациент очень боится папу, постоянно кричит на всех и проганяет, говорит, что ему кроме папы больше не нужны люди» (а. с. 80).

В консультативному висновку психолога від 12.01.2015 року, складеного за результатами огляду ОСОБА_4, зазначено, що на момент консультації дитина легко йде на контакт в порівнянні із старшим братом. Але лише коли дозволяє старший брат говорить і робить те, що просить психолог. Дитина легко піддається впливу і маніпуляціям від значимих людей. Таким чином відбувається внутрішній конфлікт, коли він хоче спілкуватися з мамою, а йому не дозволяють. Він намагається уникнути покарання, при цьому говорить погані слова на маму «уйди, ты плохая, нам без тебя хорошо», але на одинці дитина дуже добре говорить про маму і говорить, що скучає за нею, що з нею добре і весело, а тато в кінотеатрі лише п'є пиво і кричить на старшого брата, який потім кричить на меншого (а. с. 81).

Відповідно до листа відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області від 15.01.2015 №53/02, 14.01.2015 року під час перебування малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на зимових канікулах у батьків матері в с. Лукашівка Вінницької області при обстеженні умов проживання дітей відбулася бесіда психолога з дітьми. Зі змісту листа вбачається, що: психологічна атмосфера в якій знаходиться ОСОБА_3 потрібно вважати за довгу психотравмуючу ситуацію; ОСОБА_3 демонструє ворожість по відношенню майже до всіх та всього, окрім тата; після розірвання шлюбу ОСОБА_3 більше часу проводив з батьком, який власні негативні емоції щодо матері проектує на дитину (а. с. 82-83).

Консультативними висновками психолога від 26.01.2015 року та 16.02.2015 року, складеними за результатами огляду ОСОБА_3, констатовано факт покращення психо-емоційного рівня, хлопчик йде на контакт, спілкується легко і відкрито, без видимої та вираженої агресії. Обличчя стало більш спокійним, в очах зникла агресія, став більше посміхатися. Лікарем відмічена виражена позитивна динаміка, в поведінці, психо-емоційному фоні та особистому сприйнятті дитиною як себе так і оточуючого світу. (а. с. 84-85).

Згідно характеристики ОСОБА_4, що видана ДНЗ №532 від 05.02.2015 №15, дитина часто сумує особливо з ранку після розлучення з мамою, та можна побачити збудженість хлопчика після спілкування з батьком, дитину важко заспокоїти, переключити на інший емоційний стан.

В характеристиці ОСОБА_3, що видана Спеціалізованою школою № 304 від 20.02.2015 №54 зазначається, що ОСОБА_3 навчається в школі з 1 класу, за 1-3 класи має навчальні досягнення високого рівня. У цьому навчальному році (2014-2015) ОСОБА_3 змінився, контрольний зріз знань написав на середній рівень, змінилась його поведінка по відношенню до матері; за 3 роки навчання мама майже щоранку приводила сина до школи, прагнула, щоб син відвідував різні гуртки (хореографічний, теніс та інші), цікавилась та допомагала дитині досягти успіху, бути більш впевненим, прислухалась до порад вчителів; з осені 2014 року у дитини змінилось відношення до мами, як до самої рідної дитини; почав говорити образливі для мами слова; батько учня дозволяв не завжди коректні висловлювання на адресу матері учня; батьківські збори батьки відвідували (а. с. 125).

В матеріалах справи міститься копія щоденника ОСОБА_3 за 2014-2015 р. (а. с. 150-175), з якого вбачається, що з січня 2015 року, тобто в період, коли ОСОБА_3 проживає з матір'ю, він має гарну успішність в навчанні, оцінки (бали) здебільшого 10-12, рідко бувають 9 і 7, до цього, в період проживання з батьком, успішність в навчанні була набагато гіршою, оцінки (бали) у більшості випадків становили 6-9, зустрічалися 2-4.

Згідно висновку Святошинської районної в м. Києві держаної адміністрації від 24.03.2015 №107-1985/40 «Про визначення місця проживання дитини», комісія з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, рекомендувала визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_13, разом з матір'ю - ОСОБА_1 Зі змісту даного висновку вбачається, що 23.02.2015 року працівниками служби у справах дітей було проведено акт обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4, відповідно до якого в квартирі створено всі умови для проживання та гармонійного розвитку дітей. Акт обстеження умов проживання батька - ОСОБА_2 не вдалося скласти, у зв'язку із тим, що двері квартири ніхто не відчинив. 06.02.2015 року працівниками служби у справах дітей проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3, під час якої з'ясовано, що дитина любить обох батьків. На питання чи хотів би він жити з батьком однак окремо від брата ОСОБА_4, категорично заперечив. 10.02.2015 року працівниками служби у справах дітей була проведена бесіда з малолітнім ОСОБА_4, в ході якої дитина повідомила, що проживає з мамою та братом, любить обох батьків, однак хоче проживати з мамою та братом.

В судове засідання ОСОБА_3 не викликався для надання пояснень, оскільки матеріали справи свідчать про чинення на нього тиску. Враховуючи наявність в матеріалах справи консультативних висновків психолога, висловлення дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїх думок з приводу місця свого проживання працівникам служби у справах дітей, суд вважає за можливе вирішити питання місця проживання дітей на підставі зазначених вище доказів.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

На необхідність встановлення таких обставин і лише за їх наявності можливість розлучення дитини зі своєю матір'ю зазначає Верховний Суд України в ухвалах від 26.01.2011 по справі 6-24661св10, від 02.03.2011 по справі 6-8165св08, від 30.03.2011 по справі 6-45701св10, від 20.04.2011 по справі 6-60119св10.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що в даній справі відсутні виняткові обставини, згідно принципу 6 Декларації прав дитини, для розлучення дітей зі своєю матір'ю, а навпаки, надані позивачем докази (характеристики, консультативні висновки, пояснення свідків і т.д.) підтверджують, що мати виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, вона має високі моральні якості, створює належні умови для виховання дітей, стимулює їх до досягнень, турбується про дітей, і т.д. Враховується те, що згідно висновку Святошинської районної в м. Києві держаної адміністрації від 24.03.2015 №107-1985/40 «Про визначення місця проживання дитини», комісія з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, рекомендувала визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_14, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15, разом з матір'ю - ОСОБА_1 Зі змісту висновку вбачається, що було проведено акт обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4, відповідно до якого в квартирі створено всі умови для проживання та гармонійного розвитку дітей. За таких обставин, рішення про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір'ю максимально б відповідало інтересам неповнолітніх.

Суд вважає, що визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком не відповідало б інтересам дітей, оскільки з пояснень свідків і наявних в матеріалах справи доказів вбачається нехтування батьком своїми обов'язками з виховання дітей, він нехтує правами дітей на здоровий ріст та розвиток, забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання, які мають бути керівним принципом для батьків в силу принципів 4, 7 Декларації прав дитини. Зокрема це підтверджується характеристикою зі школи та оцінками (балами) з щоденника, з яких вбачається значне зниження успішності старшого сина у школі в період проживання з батьком та висока успішність під час проживання з матір'ю. Також суд не може не звернути уваги на вчинення психологічного тиску на дітей, а також вчинення дій, спрямованих на формування у дітей негативного ставлення до матері. Все зазначене підтверджується поясненнями свідків, які підтверджують, що коли дитину до садочка привозив батько, ОСОБА_4 часто плакав, був засмучений, скований і неврівноважений, ОСОБА_2 негативно впливав на дитину, оскільки дитина постійно плакала, батько негативно і некоректно висловлювався про матір в тому числі і при дитині, батько говорив старшому сину про те, що у дитини відсутній голос і він не повинен співати у зв'язку із чим ОСОБА_3 припинив відвідувати уроки вокалу, а коли повернувся був негативно настроєний, не хотів співати, говорив, щоб його вигнали з класу, вживав нецензурну лексику, був розгублений, закомплексований, зажатий, не посміхався і т.д.

Частина 2 статті 161 СК України встановлює, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

На підтвердження своїх доходів ОСОБА_1 надала довідки про доходи (а. с. 69, 74, 75), з яких вбачається, що вона має престижну та високооплачувану роботу, надала характеристику (а. с. 76), яка містить виключно позитивні відгуки про неї як професіонала. Про позитивні людські якості та бездоганну поведінку зазначали свідки.

Що ж стосується батька, то останній не надав жодних доказів наявності у нього самостійного доходу, а матеріали справи і пояснення свідків свідчать про те, що його поведінка є неприйнятною та може зашкодити розвиткові дітей.

Також суд вважає показовим у даній справі те, що мати особисто з'являлася на всі судові засідання, подавала докази, привозила свідків, боролася за те, щоб діти проживали з нею, в той же час батько жодного разу не з'явився до суду, особисто не надав пояснень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір'ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам неповнолітніх.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 вчиняє психологічний тиск на дітей з погрозами та спробами застосування фізичного насильства до нього та до старшого сина, негативно впливає на дітей, та неналежно виконує свої батьківські обов'язки. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 був наданий диск, на якому за твердженнями ОСОБА_2 знаходиться аудіозапис однієї з розмов із ОСОБА_1 Керуючись ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги наданий на диску аудіо запис, оскільки ОСОБА_2 не доведено одержання такого доказу з дотриманням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Інших належних доказів наявності обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги, до суду надано не було.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 стверджував, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та побаченнях з дітьми, оскільки діти постійно знаходяться під наглядом охоронців. Проте, відповідно до ст. 60 ЦПК України доказів наявності цих обставин не надав.

З листа Дошкільного навчального закладу №532 від 18.02.2015 №20 та листа спеціалізованої школи № 304 від 20.02.2015 № 053 вбачається, що ОСОБА_2 та його родичі до ДНЗ з січня 2015 року не з'являлись, а дідусь до школи приходив лише раз 10.02.2015 року, поспілкувавшись з учителем і ОСОБА_3, залишив приміщення школи. Жодних перешкод у спілкуванні з дітьми не вчинялося (а. с. 127, 149).

Стаття 158 СК України встановлює, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України).

Враховуючи положення ст. 159 СК України та ст. ст. 3, 15 ЦПК України, один із батьків може звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, якщо інший з батьків створює такі перешкоди. Проте, ОСОБА_2 не надав жодних доказів створення йому перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, а відповідно до листів із садочка та школи, а також згідно пояснень свідка ОСОБА_6 він взагалі не вчиняв дій щодо спілкування з дітьми з січня 2015 року.

На підставі наведеного вище не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_1, визначення місця проживання дитини разом із батьком та зобов'язання матері не чинити батьку перешкод у спілкуванні й вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Щодо вимог про розірвання Договору про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків від 07.11.2014 року.

Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що при відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

Судом з'ясовано, що між сторонами відсутня домовленість щодо питання зміни чи розірвання договору.

Відповідно о ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В пункті 6 Договору сторони передбачили, що питання виховання дітей вирішується між сторонами, виходячи з інтересів дітей, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батьки також підтвердили обов'язок виховувати дітей в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини.

Відповідно до п. 7 Договору кожен з батьків зобов'язується виконувати обов'язки, покладені на них цим Договором та сприяти один одному у виконанні їх батьківських прав та обов'язків.

Отже, враховуючи те, що наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків підтверджується невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, виходячи з їх інтересів, невиконання ним встановленого законодавством та договором обов'язку щодо виховання дітей у в дусі поваги до інших людей, в тому числі до матері, а також враховуючи те, що подальше виконання сторонами договору на визначених у ньому умовах є неможливим, про що також свідчать заявлені ОСОБА_2 зустрічні позовні вимоги про часткове розірвання договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо розірвання договору. ОСОБА_1 просила розірвати повністю а ОСОБА_2 - частково, а тому в цій частині позовні вимоги сторін задовольняються повністю.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 частково (в частині розірвання договору). Суд визначає місце проживання дітей разом з матір'ю, оскільки це максимально відповідає інтересам неповнолітніх, а також розриває договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, що укладений 07.11.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений ПН КМНО Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за №2374.

Керуючись принципами 4, 6, 7 Декларації прав дитини, ст. ст. 157, 160, 161 СК України, ст. ст. 3, 15, 57-60, 157, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_16

Розірвати укладений 07.11.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за №2374.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ