Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №334/1657/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
Провадження №22-ц/778/5051/15 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Боєва В.В.,

Судді Кримська О.М.,

Коваленко А.І.,

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту не проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті, визнання ідеальних часток співвласників у квартирі, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина та мати відповідачів ОСОБА_6. Заповіту по собі не залишила.

Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є: позивач ОСОБА_3 - її чоловік, та відповідачі - їх діти: син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5.

На момент смерті дружини позивач проживав та був спільно зареєстрований за однією адресою з дружиною, заяву про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті дружини позивач не подавав, отже, вважає, що спадщину прийняв. Факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем підтверджує довідкою з місця проживання.

Відповідач, ОСОБА_4, на час смерті ОСОБА_6 хоча і був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем, але з листопада 2004 року за місцем реєстрації не проживав, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері не подавав.

Позивач зазначав, що з відповідачем ОСОБА_4 склалися складні відносини, останній не проживав в квартирі на час смерті матері ОСОБА_6, що підтверджується актом про його не проживання від 20.11.2014 року, отже, вважає його таким, що спадщину після смерті матері не прийняв.

Відповідачка ОСОБА_5, спадщину після смерті матері також не прийняла, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, спільно зі спадкодавцем на час смерті зареєстрована не була та фактично не проживала, тому позивач вважає, що права на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 не має.

Зазначав, що постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чирва Л.А. від 11.11.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину після смерті дружини, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру, не виділені ідеальні частки співвласників квартири, в тому числі і частка померлої дружини, існує спір з відповідачем щодо належної позивачу частки у спадщині, не доведений факт не проживання відповідача на час смерті із спадкодавцем.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд: визначити. що ідеальні частки співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 є рівними, у кожного по 1/3 частині; встановити факт не проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, з листопада 2004 року по 15 листопада 2010 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_6.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ідеальні частки співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 рівними по 1/3 частині.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не повне з'ясування судом всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в зазначеній частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки). Причини неявки в судове засідання не повідомив, будь - яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, зміни місця проживання, заперечень або пояснень по справі від нього не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача ОСОБА_4

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.10).

До складу спадкового майна після її смерті входить частка у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло №1868 від 29.11.2006 року вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.12).

Визначаючи ідеальні частки співвласників рівними - по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 370, 372 ЦК України.

Висновки суду в цій частині не оспорені та сторонами у справі не оскаржуються.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є: її чоловік - позивач ОСОБА_3, та їх діти - відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 11.11.2014 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій зазначив що прийняв спадщини за законом спільним проживанням із спадкодавцем за однією адресою, а також вказав спадкоємцями: сина ОСОБА_4, зареєстрованого за цією ж адресою та дочку ОСОБА_8, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.44).

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чирва Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.11.2014 року відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно - 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тому неможливо визначити склад спадкового майна (а.с.68).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 Постанови Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»визначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач має свідоцтво про право власності на житло №1868 від 29.11.2006 року, рішенням суду першої інстанції визначено ідеальні частки співвласників спірної квартири, судова колегія погоджується із висновком суду, що позивачем не втрачена можливість у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини.

Отже, твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 після визначення ідеальних часток у спадковому майні не може оформити свої спадкові права,звернувшись до нотаріальної контори, є неприйнятими з мотивів, викладених вище.

Відмовляючи у встановленні факту не проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 суд першої інстанції критично поставився до акту МКП «Основаніє» від 20.11.2014 року про фактичне не проживання ОСОБА_4 за вказаною адресою та довідки квартального комітету №71 Ленінського району м. Запоріжжя від 11.05.2015 про проживання ОСОБА_4 без реєстрації за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_2, оскільки вказані документи складено через 4 роки після смерті спадкодавця та показами свідків встановлено, що ОСОБА_4 періодично виїжджає на заробітки до Росії з метою утримування родини, проте реєстрацію за адресою спірної квартири зберігав мав намір оформити свою частку у спадковому майні (а.с.55-57, 67)

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив.

Згідно ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З огляду на названі норми процесуального закону, судова колегія не приймає як доказ довідку№436 від 03.08.2015 року голови квартального комітету №71 та акт про фактичне проживання громадян від 06.08.2015 року, надані апелянтом до суду апеляційної інстанції, оскільки ці документи не були предметом дослідження суду першої інстанції, до того ж складені та отримані після ухвалення рішення по даному спору.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інших доводів, які б були правовою підставою для прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: