Справа № 761/536/14-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9933/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Волошиної В.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 1 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання права власності на майно та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання за ним право власності на 54/100 частин прибудови до житлового будинку АДРЕСА_2, позначену на плані технічного паспорту літерами «а-2» та «а-3», що включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м. Також просив здійснити поділ прибудови в натурі відповідно до часток співвласників у спільному майні, виділивши кожному в натурі у вигляді окремих інвентаризаційних одиниць власності на об'єкти нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що будівництво прибудови здійснював він особисто, його матір та вітчим за власний кошт та із своїх матеріалів, а саме будівництво було здійснене на території домоволодіння, яке було закріплене за його матір'ю. Будівництво здійснювалось для загального користування співвласників. В процесі будівництва брав участь також син відповідачки - ОСОБА_6. Враховуючи те, що позивачу належить 54/100 частини домоволодіння, а також враховуючи наявність спору щодо користування прибудовою, позивач просив визнати за ним право власності на 54/100 частин вказаної прибудови.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив суд визнати спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житлову прибудову до житлового будинку АДРЕСА_2, позначену на плані технічного паспорту літерами «а-2» та «а-3», що включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею

20,1 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 -санвузол площею 2,3 кв.м; визнати за ним право власності на 54/100 частин спірної житлової прибудови до житлового будинку АДРЕСА_2; виділити йому в натурі 54/100 частини спірної житлової прибудови до житлового будинку АДРЕСА_2 у вигляді житлової кімнати площею 20,1 кв.м, позначеної в технічному паспорті як приміщення « 2-3».

В свою чергу, ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м.Києві про визнання права власності на майно. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що отримала в дар від свого сина ОСОБА_6 46/100 частин житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Спірна прибудова була збудована її сином за його власні кошти згідно з вимогами чинного на час будівництва законодавства, всі прибудови і переобладнання були введені в експлуатацію. До укладення договору дарування прибудова перебувала у володінні і користуванні ОСОБА_6, оскільки була побудована для збільшення його житлової площі і організації окремого ізольованого виходу з будинку, а не для загального користування співвласників. ОСОБА_3 ніякої участі в будівництві не брав, свої кошти чи матеріали в будівництво не вкладав. Просила визнати за нею право власності на житлову прибудову до житлового будинку АДРЕСА_2, позначену на плані технічного паспорту літерами «а-2» та «а-3», що включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання права власності на майно.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житлову прибудову до житлового будинку АДРЕСА_2, позначену на плані технічного паспорту літерами «а-2» та «а-3», що включає приміщення: 2-1 тамбур площею 3,0 кв.м., 2-2- коридор площею 3,0 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 20,1 кв.м., 2-7 -кухня площею 11,0 кв.м., 2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

ОСОБА_6, представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини своєї неявки суду не повідомили. У зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів №219 від 10 лютого 1981 року будинок АДРЕСА_2 житловою площею 50,3 кв.м, корисною площею 70,7 кв.м був прийнятий в експлуатацію. Цим же рішенням погоджено видати свідоцтво на право особистої власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_8 та на 1/2 частину громадянину ОСОБА_9.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 1986 року, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_9 спадщину в рівних долях прийняли: його дружина - ОСОБА_10 і син - ОСОБА_6. Спадкове майно складалось з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 в м.Києві, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконкомом Шевченківської Райради народних депутатів м. Києва від 15 травня 1981 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 28 травня 1981 року.

02 червня 1986 року ОСОБА_6 зареєстрував право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 у Київському міському бюро технічної інвентаризації.

За рішенням виконкому Шевченківської райради №281 від 19 червня 1987 року ОСОБА_6, як співвласник будинку АДРЕСА_2, отримав дозвіл на окрему будинкову книгу. 23 червня 1987 року на підставі рішенням виконкому Шевченківської райради №281 від 19 червня 1987 року ОСОБА_6 була видана окрема будинкова книга.

Запис у будинковій книзі свідчить про те, що з 10 липня 1986 року ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. Запис перенесено з іншої домової книги.

Рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 24 жовтня 1987 року у цивільній справі № 2-1670/87 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10, третя особа: ОСОБА_8, про визначення порядку користування житловим будинком і вселення, а також за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про порядок користування 1/2 частиною будинку, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені. Суд вирішив вселити ОСОБА_6 в будинок АДРЕСА_2, виділити йому в конкретне користування житлову кімнату площею 7,6 кв.м, а житлову кімнату площею 17,3 кв.м залишити в користуванні ОСОБА_10. Підсобні приміщення - кухню площею 3,7 кв.м, душову площею 1,8 кв.м, коридор площею 4,4 кв.м залишити в спільному користуванні сторін. Зобов'язати ОСОБА_6 закрити дверний отвір з кімнати 7,6 кв.м в кімнату 17,3 кв.м, а також зробити дверний отвір з кімнати площею 17,3 кв.м в коридор площею 4,4 кв.м. Вирішено питання грошової компенсації а також витрат на юридичну допомогу. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Рішенням №510 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м. Києва від 09 листопада 1987р. ОСОБА_6 надано дозвіл на прибудову кухні, душової, коридору і збільшення житлової кімнати 7,6 кв.м до площі 19,9 кв.м.

Рішенням №19 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м. Києва від 09.01.1989р. за заявою ОСОБА_6 узаконено збільшення площі житлової кімнати на 7,8 кв.м порівняно з тим, як передбачалось.

Рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 11 грудня 1989 року у справі №2-260/89 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про поділ домоволодіння і визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_8 про визнання права власності на сарай, позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено. Суд вирішив визнати за нею право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 виділивши їй приміщення: 2-1 площею 8,3 кв.м з погребом, 2-2 площею 1,8 кв.м, 2-3 площею 17,3 кв.м, а також 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б». Суд визнав за ОСОБА_6 право власності на 1/4, частину будинку АДРЕСА_2 виділивши йому кімнату 3-3 житловою площею 7,6 кв.м, а також 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б». За ОСОБА_8 визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 виділено їй приміщення: 1-1 площею 8,5 кв.м з погребом, 1-2 площею 2,0 кв.м, 1-3 площею 8,8 кв.м, 1-4 площею 16,6 кв.м, а також 1/2 частина гаража-сарая літ. «Б».

Суд визначив порядок конкретного користування земельною ділянкою, відповідно до якого виділив у користування: -ОСОБА_10 155 кв.м, прилеглих до її частини будинку; - ОСОБА_6 155 кв.м, прилеглих до його частини будинку; Двір площею 119 кв.м залишено в їх спільному користуванні. ОСОБА_8 429 кв.м, прилеглих до її частини будинку по лінії кута прибудови ОСОБА_6 до кута погреба під гаражем-сараєм літ. «Б».

Рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 11 грудня 1989 року у справі №2-260/89 встановлено, що ОСОБА_6 своїми силами добудував собі житлове і підсобне приміщення і не буде користуватись кухнею, душовою, погребом.

Додатковим рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 27 грудня 1989 року за ОСОБА_8 визнано право власності на погреб під сараєм літ. «Б», металевий гараж літ. «Д» і гараж літ. «Е».

Додатковим рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 12 лютого 1992 року визначені ідеальні долі співвласників будинку по АДРЕСА_2: ОСОБА_8 - 27/50 частин; ОСОБА_10 - 39/100 частин; ОСОБА_6 - 7/100 частин.

Право власності ОСОБА_6 на 7/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 в м. Києві зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 24 грудня 1992 року за №25069 на підставі рішення Шевченківського районного народного суду м. Києва від 11 грудня 1989 року та додаткового рішення Шевченківського районного народного суду м. Києва від 12 лютого 1992 року.

07 березня 1997 року ОСОБА_6 придбав 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 в м. Києві за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрованим в реєстрі за №2-1127.

Право власності на 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 в м.Києві зареєстроване за ОСОБА_6 в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 08 квітня 1997 року за №25069.

01 квітня 2004 року міжвідомчою комісією Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації був проведений огляд домоволодіння АДРЕСА_2 з питання прийняття в експлуатацію прибудови «а-3» площею 3,7 кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м, прибудови «а», збільшеної на 3,3 кв.м, коридору площею 7,6 кв.м переобладнаного з житлової кімнати, житлової кімнати площею 13,5 кв.м переобладнаної з кухні, ванни, душової, які належать ОСОБА_6 За результатами роботи комісії був складений і підписаний Акт №90 про прийняття в експлуатацію завершеного будівництва об'єкту у приватному домоволодінні АДРЕСА_2 від 01 квітня 2004 року.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1267 від 16 липня 2004 року було затверджено акт міжвідомчої комісії №90 від 01 квітня 2004 року про прийняття до експлуатації: прибудови «а-3» площею 3,7 кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м, прибудови «а», збільшеної на 3,3 кв.м, коридору площею 7,6 кв.м переобладнаного з житлової кімнати, житлової кімнати площею 13,5 кв.м переобладнаної з кухні, ванни, душової. Цим же розпорядженням ОСОБА_6 надано дозвіл зареєструвати в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» прибудови, перебудови та гараж.

01 червня 2006 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 46/100 частин житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Договір дарування частини житлового будинку від 01.06.2006р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, реєстровий номер №1140.

19 червня 2006 року право власності ОСОБА_5 на 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 в м. Києві зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за №25069.

Позивач ОСОБА_3 набув право власності на 54/100 частини житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 після смерті матері, ОСОБА_8, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2008 року, виданого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 зареєстрованого в реєстрі за №4-1610 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 2011 року, виданого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрованого в реєстрі за №2-281.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно виходив із того, що поділ домоволодіння АДРЕСА_2 та визначення порядку користування земельною ділянкою було здійснено в 1989 році на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 1989 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 лютого 1992 року. Частина житлового будинку, яка була виділена матері позивача, у складі приміщень: 1-1 -кухня площею 8,5 кв.м з погребом, 1-2 ванна площею 2,0 кв.м., 1-3 -житлова кімната 8,8 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 16,6 кв.м., визначена судом як 54/100 частини житлового будинку і перебуває у володінні та користуванні позивача ОСОБА_3 Належних та допустимих доказів на підтвердження участі власними силами, за власні кошти і з власних матеріалів у будівництві прибудови до квартири № 2, позивачем у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надано.

Крім того, суд виходив із того, що квартира АДРЕСА_1, якою на даний час володіє і користується відповідач ОСОБА_5, була збільшена за рахунок спірних прибудов, на даний час квартира №2 складається з наступних приміщень: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-4 - коридор площею 7,6 кв.м, 2-5 - житлова кімната площею 17,3 кв.м, 2-6 -житлова кімната площею 13,5 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м., 2-8 -санвузол площею 2,3 кв.м. Будівництво прибудови здійснено ОСОБА_6, перепланування і переобладнання було прийняте в експлуатацію у визначеному законодавством порядку.

Такий висновок суду грунтується на встановлених обставинах і відповідає нормам матеріального закону.

Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушеє їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Установивши, що будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, були поділені між попередніми співвласниками, ОСОБА_3 користується і володіє квартирою № 1, а ОСОБА_5 квартирою № 2, які облаштовані для ізольованого проживання, мають самостійні виходи на прилеглу земельну ділянку, загальна земельна ділянка розділена між співвласниками на дві частин, які відокремлені одна від одної цегляним парканом, прибудова до квартири № 2 збудована попереднім власником ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що прибудова, яка знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_5, не порушує прав позивача.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази (ст.212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність і недоведеність вимог позивача.

Посилання ОСОБА_3 в судовому засіданні на відсутність згоди інших співвласників будинку АДРЕСА_2 на будівництво ОСОБА_6 прибудови колегія суддів не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки позивач на такі обставини в обґрунтування своїх позовних вимог не посилався.

Відповідно до ст..392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, оскільки права власності ОСОБА_5 на прибудову до житлового будинку АДРЕСА_2 позначенй в технічному паспорті літерами « а-2», « а-3» у складі приміщень: 2-1- тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м., оспорюється позивачем ОСОБА_3, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до фактичного викладення обставин в обґрунтування позовних вимог, які не є підставами для поділу спірної прибудови.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 1 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: