Справа № 520/122/15-ц
Провадження № 2/520/1918/15
Рішення

іменем України

29 жовтня 2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.

при секретарі Сукач П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, -

ВИРІШИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на фактичне прийняття ним спадщини у частині, а у іншій частині на строки набувальної давності щодо нерухомого майна, у останній редакції позовних вимог просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 78, у порядку спадкування за законом, та на 3/4 частин такого домоволодіння за набувальною давністю.

Відповідач, ОСОБА_3, звернувся до суду з письмовими запереченнями, де надавав пояснення на спростування доводів, однак після уточнення вимог позивачем надав до суду заяву про визнання позовних вимог, та проти задоволення позову не заперечував окремо зазначив про зрозумілість йому наслідків визнання позову та прав відповідача в цілому, а також просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача звернулась до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Виходячи з наведеного суд розглянув справу за відсутності сторін

Так, зі змісту наданих до суду документів вбачається, що днем смерті ОСОБА_4 являється 04.10.1982 р. оскільки його було визнано померлим Рішенням Київського районного народного суду м. Одеси від 23.09.1982, яке набрало законної сили 04.10.1982 р., - на підставі зазначеного рішення суду видане свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (Серія І-ЖД № 320453 видане повторно 19.03.2015 р.), де зазначена дата смерті - 04.10.1982 р.

Наведене відповідає положенню ч. З ст. 21 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. (який діяв на той час), згідно з яким «днем смерті громадянина, оголошеного померлим, вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим».

Крім того, ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. встановлюється: для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном».

Таким чином, на час смерті ОСОБА_4 04.10.1982 р., спадщину фактично прийняли ОСОБА_5, та ОСОБА_1 як такі, що на момент смерті та відкриття спадщини ОСОБА_4 фактично проживали у належному йому будинку за адресою м. Одеса, вул. Обільна, 78. Це підтверджується довідкою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Дмитріївка» № 117 від 20.03.2015 р.

При цьому вбачається, що інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини ОСОБА_4 до нотаріальної конторі не подавали, у фактичне володіння спадковим майном не вступали. Це підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи щодо домоволодіння № 78 по вул. Обільній, м. Одеси, отриманої з КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради».

Підтверджується це також тим, що на момент відкриття спадщини після визнаного померлим 04.10.1982 р. ОСОБА_4, сестра позивача ОСОБА_6 (родинні зв'язки підтверджуються Архівною довідкою № Г-1550 від 03.10.2014, отриманою у Державному архіві одеської області) проживала у сусідньому житловому будинку, за адресою м. Одеса, вул. Обільна, 80, про що свідчать записи у Будинкових книгах для прописки громадян, що у них проживають, будинків №78 та №80 по вул. Обільній у м. Одеса, фотокопії яких долучені до матеріалів справи.

Разом з тим суд зауважує, що до смерті, ОСОБА_4, домоволодіння № 78 по вул. Обільній у м. Одеса на праві спільної сумісної власності належало подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Це підтверджується копією Рішення Народного суду 4-го Кагановічського району м. Одеси від 27.05.1952р., що долучено до матеріалів справи.

Тобто, ОСОБА_5 на праві приватної власності належала 1/2 (одна друга) частина домоволодіння №78 по вул. Обільній у м. Одеса. Про це свідчить копія Висновку Юристконсульта Міськжитлуправління Виконкому м. Одеси від 04.10.1952 р. про реєстрацію домоволодіння.

Отже, після смерті, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у звязку з прийняттям нею спадщини належали 3/4 (1/2+1/4) частини зазначеного житлового будинку, з яких:

- 1/2 (одна друга) частина житлового будинку № 78 по вул. Обільній у м. Одеса належала їй на праві приватної власності відповідно до Висновку Юристконсульта Міськжитлуправління Виконкому м. Одеси від 04.10.1952 р. про реєстрацію домоволодіння;

- 1/4 (одна четверта) частина - у порядку спадкування після померлого ОСОБА_4.

У той же час, вбачається, що позивачу, у звязку з фактичним прийняттям спадщини, з дня смерті ОСОБА_4, на праві спадщини належить 1/4 (одна четверта) частина житлового будинку, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Обільна, 78.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_1, звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку № 78, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Обільна у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно за адресою м. Одеса, вул. Обільна. 78.

Згідно абзаців 39-42 пункту 2 ОСОБА_7 від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки; Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину; Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна; При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1. ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.

Таким чином вимоги позивача в частині щодо визнання за ним права власності на 1/4 частину домоволодіння №78 по вул. Обільній у м. Одеса як такого, що набуто ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

05.11.1982 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією Запису акту про смерть ОСОБА_5 № 9044 від 05.11.1982, засвідченою провідним спеціалістом відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Управління юстиції в одеській області від 13.06.2012 р.

ОСОБА_5 залишила після себе заповіт, відповідно до якого належні їй на праві приватної власності 3/4 (три четверті) частини житлового будинку № 78 по вул. Обільній у м. Одеса вона заповідала ОСОБА_6. Це підтверджується копією заповіту ОСОБА_5 від 17.03.1982 р., посвідченого Державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі під № 2-1421.

З матеріалів спадкової справи № 151/1983 отриманих з Третьої Одеської державної нотаріальної контори також випливає, що 17.03.1983 р. ОСОБА_6, подавала до Третьої Одеської державної нотаріальної контори заяву №226 про прийняття спадщини після ОСОБА_5 померлої 05.11.1982 р.

У звязку з вказаним слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 525 та ч.1-2 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. «Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця»; «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: І) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини».

Необхідних правовстановлюючих документів на будинок за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 78, ОСОБА_6 отримано не було.

Слід відзначити, що відповідно до матеріалів мправи, до смерті ОСОБА_5, ОСОБА_1, проживав у даному будинку разом з нею та після її смерті ОСОБА_6, як спадкоємиця 3/4 (трьох четвертих) частин будинку, не заперечувала проти володіння будинком та проживання у домоволодінні за адресою м. Одеса, вул. Обільна, 78 позивачем.

Разом з тим після смерті ОСОБА_6, 29.10.2011 р. (копія свідоцтва про смерть ОСОБА_9 № від 29.10.2011 р. долучена до матеріалів справи), її єдиний спадкоємець - ОСОБА_2, теж не оспорював володіння позивачем усім домоволодінням за адресою м. Одеса, вул. Обільна, 78. про що свідчить отримана від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, справа про відкриття спадщини після ОСОБА_6 померлої 29.10.2011 р. на домоволодіння за адресою м. Одеса, вул. Обільна, 80.

Так, з пояснень та долучених до матеріалів справи копій документів, вбачається, що ніхто ніяких претензій до позивача відносно домоволодіння не заявляв та добросовісність його володіння житловим будинком не оспорювалось.

Таким чином, ОСОБА_1, з моменту смерті ОСОБА_5, померлої 05.11.1982 р., протягом 32 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком № 78 по вул. Обільній у м. Одеса.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Зважаючи на те, що при цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Заява про визнання прав власності у порядку набувальної давності за своєю правовою природою є цивільно-правовим спором який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, за загальними правилами позовного провадження.

Так, відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, зважаючи на те, що відповідач заявлені позивачем вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, враховуючи відсутність будь-яких відомостей щодо будь-яких обставин, які б унеможливлювали задоволення позову та виходячи з встановлених фактичних та правових обставин справи, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 3 ст. 21, ст. 548 , п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 р., ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 174, 208-209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Обільна, 78 - у порядку спадкування після померлого ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 3/4 ( три четвертих) частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 78 - за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров