АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1097/14-ц Номер провадження 22-ц/786/65/15Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Петренка В.М., Акопян В.І.

При секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2014 року позов Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (р/р 3001, МФО 331401 КБ «Приватбанк» , код 3006332) заборгованість по кредитній угоді №0389-03 від 18.09.2003 р. в сумі 18000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі ( р/р 3001, МФО 331401 КБ «Приватбанк», код 3006332) сплачений ними судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою суду від 27.10.2014 р., провадження в цивільній справі за позовом Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог до ОСОБА_4 - закрито, в зв'язку з її смертю.

З вказаним судовим рішенням не погодився ОСОБА_2, та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої ОСОБА_2 заяви від 17.04.2003р. між ОСОБА_2 та Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, було укладено кредитну угоду № 0389-03 від 18.09.2003 р. згідно умов якої, Фонд взяв на себе зобв'язання надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 20000 грн., зі сплатою 3 % річних на купівлю індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Куми, Карлівського р-ну, Полтавської області, а ОСОБА_2 зобов'язався щоквартально його погашати, починаючи з ІІІ кварталу 2004 року та закінчуючи ІV кварталом 2016 р., по 400 грн. в квартал.

Враховуючи, що поручительство укладалось в 2003р., суду при вирішенні спору в даних правовідносинах також слід застосовувати норми матеріального права, що діяли на час виникнення правовідносин, а саме - Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963р.

Нормами даного кодексу не було передбачено укладення договору поручительства, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, тому слід враховувати загальні норми, визначені главою 3 Цивільний кодекс Української РСР (1963р.) для укладення угоди.

З тексту поручительства, наданого позивачем, вбачається що Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі не був стороною угоди. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в односторонньому порядку взяли на себе зобов'язання по виконанню ОСОБА_2 умов кредитної угоди. Оскільки дана угода укладалась в письмовій формі, відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦК Української РСР (1963р.) повинна бути підписана особами, що її укладають.

З копії поручительства від 16.09.2003р. (а.с.13), посвідченого приватним нотаріусом Карлівського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у випадку невиконання ОСОБА_2 свого зобов'язання по поверненню позики в сумі 20000 грн., отриманої для забезпечення житлових умов зобов'язувалися за вимогою Фонду погашати платежі, нараховані в розмірах і в строки, встановлені зобов'язанням позикозаймача. Дане поручительство підписане ОСОБА_4, але підпис ОСОБА_3 відсутній. Оскільки поручительство від 16.06.2003р. не містить підпису ОСОБА_3, вона не може нести відповідальність по угоді, яку не укладала.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.07.2011р. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 утворилась заборгованість.

Судовим наказом, виданим Карлівським районним судом Полтавської області 11 серпня 2008 року, в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь Фонду стягнуто грошові кошти в розмірі 5724 грн. 94 коп. в рахунок погашення заборгованості по кредитній угоді, що виникла за період з 31.12.2005р. по 05.08.2008р.

Позивачем надано розрахунок заборгованості яка виникла після видачі судового наказу, яка станом на 10.04.2014р. складає 18000,00 грн., з яких: 9200,00 грн. - кредитні кошти, 8800,00 грн. - пеня. Відсотки за користування кредитом не нараховувалися, так як забудовник має багатодітну сім'ю, що вбачається з розгорнутого розрахунку заборгованості.

Враховуючи, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_4 померла, а підстав для відповідальності ОСОБА_3 з матеріалів справи не вбачається, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2, як боржника по кредитній угоді, заборгованості у розмірі 18 000,00 грн.

Не спростовують вірних висновків суду першої інстанції доводи апелянта на ту обставину, що кошти отримані ним за кредитною угодою у розмірі 20000 грн., були спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, тому є підстави для солідарного стягнення боргу. В даному випадку між сторонами існують відносини, що випливають з кредитних правовідносин, питання, щодо визначення вказаних коштів спільним майном подружжя судом не розглядалося, підстав для застосування ст. 65 СК України в даному випадку немає.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, щодо застосування місцевим судом строків позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції. (ПРАВОВИЙ ВИСНОВОК Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року справа № 6-101 цс 12). З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції відповідне клопотання ОСОБА_7 заявлене не було. Підстав для застосування строків позовної давності в суді апеляційної інстанції не має. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку погашення кредиту за судовим наказом відбувається протягом 2009, 2010, 2013 та 2014 років, що перериває перебіг строку позовної давності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач свій розрахунок та докази до нього не надав, тому суд правомірно виходив з доказів, що були надані сторонами.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Сдді: В.М. Петренко

В.І. Акопян