Провадження № 22-ц/780/5214/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 41 17.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Дмитрієвої Л.Д.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Білоцерківський автобусний парк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Білоцерківський автобусний парк" до Приватного підприємства "Біком", ОСОБА_2, Білоцерківської міської профспілкової організації працівників сфери підприємництва, ОСОБА_3, про спростування недостовірної інформації, захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «Білоцерківський автобусний парк»звернулося до суду з вказаним позовом до Приватного підприємства «Біком», ОСОБА_2, Білоцерківської міської профспілкової організації працівників сфери підприємництва та ОСОБА_3, про спростування недостовірної інформації, захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, щоділова репутація позивача була зіпсована в результаті розміщення відповідачами у друкованому засобі масової інформації статті, в якій доведена до відома широкого кола читачів недостовірна інформація негативного характеру щодо діяльності підприємства.

Текст статті викладений зі слів відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у формі ствердження. Позивач вимагав спростування поширених про нього відомостей, що не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію. Спростування недостовірної інформації просили здійснити ПП «Біком» - засновника газети «Копійка».

Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідачів. Порушення вимог чинного законодавства, зокрема і трудового, з боку позивача не було, що підтверджується результатами перевірок діяльності підприємства та матеріалами перевірок правоохоронних органів.

Недостовірна інформація була поширена зі слів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому позивач вважав, що їхніми діями завдана йому шкода, яка підлягає до відшкодування. Розмір визначеної позивачем моральної (немайнової) шкоди є справедливою компенсацією завданої шкоди у вигляді приниження доброї ділової репутації підприємства, про яку свідчать інші публікації позитивного характеру в засобах масової інформації та подяки за роботу та співпрацю в різних галузях життєдіяльності міста. При визначенні розміру шкоди позивач виходив з принципів справедливості та достатності, характеру викладеної інформації та звинувачення у злочинних правопорушеннях, що були поширені серед населення.

Представники профспілки, які написали звернення, перебували у договірних відносинах з ПАТ «Білоцерківський автобусний парк», які закінчилися 1.02.2014 року, їм пропонувалося працевлаштування, проте вони відмовилися, а тому не було порушення трудових прав.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» інформацію, опубліковану у газеті «Копійка» від 17 вересня 2014 року (випуск №36 (926) у статті під назвою «Як працює Білоцерківський автобусний парк - оцінюють депутати», а саме:

«...із 01 лютого 2014 року директор Публічного акціонерного товариства «Білоцерківський автобусний парк» не допустив дев'ятьох членів БІД ППСП до робочих місць водіїв. Заборонив видавати шляховий лист... Було зірвано графіки перевезення на міських автобусних маршрутах загального користування м. Біла Церква та міжміських маршрутах... не сплачувалися податки до бюджету... З вересня 2013 року директор підприємства пропонував водіям працевлаштуватися за іншою «схемою» - зробити одноразовий внесок у касу ПАТ «БАП» і кожного місяця ще вносити кошти... Якщо СПД не вносив кошти, то отримував погрози і шантаж. Дані суми вносилися в касу ПАТ «Автобусний парк» за відомістю, у якій зазначено - ПІП і підпис, замість підтверджуючого документа - прибуткового касового ордера»;

«…на підприємстві ведеться облік працевлаштованих водіїв таким чином, щоб сплачувати доходи в бюджет України не в повному обсязі...», а також «...отримані відповіді … Білоцерківської ДОПІ ГУ Міндоходів у Київській області, які підтверджують наявність порушень...»;

«… звертаються водії - власники транспортних засобів на маршрутах - з приводу того, що їх виганяють «без суду і слідства»;

«Білоцерківський автобусний парк» така напружена обстановка, що люди, йдучи на роботу сьогодні, не впевнені, чи будуть працювати там завтра.... директор ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» просто обкрадає сім'ї водіїв»;

Також просили зобов'язати приватне підприємство «Біком» протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення у черговому номері газети «Копійка» повідомлення про прийняте рішення включаючи публікацію його тексту;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Білоцерківський - автобусний парк» моральну (немайнову) шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень та з ОСОБА_3 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у газеті «Копейка» від 17 вересня 2014 року (випуск №36 (926) була опублікована стаття під назвою «Як працює Білоцерківський автобусний парк - оцінюють депутати».

На першій шпальті газети зазначено, що «На порядку денному 63-ї сесії Білоцерківської міської ради VІ скликання - проект рішення щодо скасування рішення виконавчого комітету міської ради про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в режимі маршрутного таксі, укладений між виконавчим комітетом міської ради та ПАТ «Білоцерківський автобусний парк», та оголошення нового складу конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування № № 22,13,6, 6-А, 21,14,1,10,19,26.

На розгляд сесії це питання винесла депутатська комісії з питань ефективного управління об'єктами комунальної власності, торговельного та побутового обслуговування населення - вивчивши та підготувавши необхідні документи. Що слугувало причиною усіх цих дій - і намагалася з'ясувати газета «Копейка» (зокрема кореспондент ОСОБА_4).

Розібратися в проблемному питанні спонукало звернення на ім'я голови Білоцерківської міської профспілки працівників сфери підприємництва ОСОБА_2 членів Білоцерківської міської профспілки працівників сфери підприємництва (БЦППСП) - профгрупи перевізник, представники якої просять захистити їхні інтереси згідно із Законом України «Про профспілки і їх діяльність».»

На 6-й сторінці газети кореспондент зазначає: «У чому полягала суть звернення і що послужило його причиною, розповіла сама очільниця Білоцерківської міської профспілки працівників сфери підприємництва ОСОБА_2.» … «Слова керівника Профспілки працівників сфери підприємництва підтвердив ОСОБА_3, профгрупорг цієї профспілки».

Після зазначення вищевказаних осіб, що давали інтерв'ю, у статті йде цитування звернення членів профспілки, яке позивач просить спростувати як недостовірну інформацію та таку, що порочить його ділову репутацію, зокрема:

«...із 01 лютого 2014 року директор Публічного акціонерного товариства «Білоцерківський автобусний парк» не допустив дев'ятьох членів БІД ППСП до робочих місць водіїв. Заборонив видавати шляховий лист... Було зірвано графіки перевезення на міських автобусних маршрутах загального користування м. Біла Церква та міжміських маршрутах... не сплачувалися податки до бюджету... З вересня 2013 року директор підприємства пропонував водіям працевлаштуватися за іншою «схемою» - зробити одноразовий внесок у касу ПАТ «БАП» і кожного місяця ще вносити кошти... Якщо СПД не вносив кошти, то отримував погрози і шантаж. Дані суми вносилися в касу ПАТ «Автобусний парк» за відомістю, у якій зазначено - ПІП і підпис, замість підтверджуючого документа - прибуткового касового ордера»; «…на підприємстві ведеться облік працевлаштованих водіїв таким чином, щоб сплачувати доходи в бюджет України не в повному обсязі...», а також «...отримані відповіді … Білоцерківської ДОПІ ГУ Міндоходів у Київській області, які підтверджують наявність порушень...». «… звертаються водії - власники транспортних засобів на маршрутах - з приводу того, що їх виганяють «без суду і слідства»; «Білоцерківський автобусний парк» така напружена обстановка, що люди, йдучи на роботу сьогодні, не впевнені, чи будуть працювати там завтра.... директор ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» просто обкрадає сім'ї водіїв».

Проте, позивачем не повністю викладений зміст речень в контексті із загальним змістом статті та ставиться вимога лише про визнання недостовірною інформації, що зазначена у вищевикладених позивачем фразах.

Проаналізувавши зміст статті «Як працює Білоцерківський автобусний парк - оцінюють депутати», суд прийшов до вірного висновку, що вона не містить недостовірної інформації, адже в ній викладено з вуст представників профспілки зміст звернення членів Білоцерківської міської профспілкової організації працівників сфери підприємництва на ім'я голови цієї профспілки, текст якого був обговорений та підписаний членами профгрупи «Перевізник» 29.05.2014 року, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.152). Дане звернення дублює аналогічне звернення членів профспілки на ім'я голови від 25.01.2014 року (а.с.136). Звернення на ім'я голови профспілки щодо недопущення водіїв-СПД, з якими були укладені договори про надання послуг, до роботи в ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» від 1.02.2014 року були подані ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.129-135). Відповідне звернення члена ради БЦ ППСП ОСОБА_3 було подане депутатам Білоцерківської міської ради від 1.02.2014 року від 3.02.2014 року (а.с.51,52), прокурору м.Біла Церква від 12.02.2014 року (а.с. 53-54), голові комісії з питань ефективного управління об'єктами комунальної власності, торгівлі та побутового обслуговування населення БМР від 4.02.2014 року (а.с.55).

Отже, про існування конфлікту між водіями-підприємцями та директором ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» свідчать численні письмові звернення та заяви водіїв-членів профспілки на ім'я голови профспілки, депутатів міської ради та Народних депутатів, правоохоронних органів та інспекції з питань праці, податкової інспекції, зверненнями голови профспілки до директора ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» та відповідями на вказані звернення і листи. Зазначені позивачем фрази та викладені у статті були взяті з відповідних звернень, які були предметом перевірок та публічних обговорень.

Вислів ОСОБА_3 - члена профспілки щодо створення в ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» такої напруженої обстановки, що люди, йдучи на роботу сьогодні, не впевнені, чи будуть працювати там завтра...» є оціночним судженням, яке не може вважатися недостовірної інформацією.

Кореспондентом газети «Копейка» у статті «Як працює Білоцерківський автобусний парк - оцінюють депутати» також викладена думка 12 депутатів міської ради. При цьому кореспондент не дає своєї оцінки викладеній інформації та судженням, зазначаючи, що «…поставити крапку в цьому питанні має відповідне рішення сесії міської ради.»

Засновником та власником друкованого засобу масової інформації - газети «Копейка» є Приватне підприємство «Біком», про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію ДЗМІ №6700 (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи №0676932 від 12.09.2002 року.)

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»: «Громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.»

Проте, відповідно до ч.1 п.3 ст.42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»: «Редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.»

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про інформацію»: «Основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, достовірність і повнота інформації, правомірність одержання, використання, поширення інформації.»

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року:«Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У випадку, коли особа звертається до відповідних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.»

Як зазначав суд першої інстанції, викладена у статті інформація не може вважатися недостовірною, оскільки вона була неодноразово викладена у зверненнях громадян до відповідних органів, до компетенції яких і входить перевірка викладених фактів та вжиття відповідних заходів.

Пункт 21 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року зазначає, що:

«У ст.ст.3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, ухваленої Комітетом міністрів Ради Європи 12.02.2004 року вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).»

Відповідно до абз.6 п.3 рішення Конституційного суду України у справі про поширення відомостей від 10.04.2003 року №8рп/2003, висвітлені проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій посадових та службових осіб, вказано, що межі допустимої інформації можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян.

В даному випадку мала місце саме критика роботи керівника підприємства, що відіграє певну роль у суспільному житті. Тому, як вірно вважав суд, вимоги позивача щодо спростування недостовірної інформації, поширеної у друкованому засобі масової інформації, задоволенню не підлягали.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України «Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.» Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Тому, належним відповідачем за вказаними вимогами має бути Білоцерківська міська профспілкова організація працівників сфери підприємництва, а не ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діяли як представники профспілки.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що вимоги щодо спростування недостовірної інформації не підлягали до задоволення, підстав для відшкодування моральної шкоди та стягнення її з відповідачів суд не мав. Крім того, факт її заподіяння та розмір не доведені позивачем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Білоцерківський автобусний парк відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Дмитрієва Л.Д.