У Х В А Л А

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дем'яносова М. В., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 18 червня 2007 року № 014/14-10-400, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 224 788 доларів США заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 184 741 грн 66 коп. заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2007 року № 014/14-10-400, із яких: 870 554 грн 95 коп. - тіло кредиту, 747 013 грн 84 коп. - відсотки за користування кредитом, 567 172 грн 87 коп. - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2007 року № 014/14-10-400 станом на день ухвалення рішення, а саме: 40 177,94 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 939 924 грн 29 коп., - тіло кредиту; 8 506,33 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 198 997 грн 41 коп., - відсотки за користування кредитом; 155 889 грн 68 коп. - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки п. 1.1 кредитного договору сторонами погоджено термін виконання основного зобов'язання до 17 червня 2014 року, а п. 8.1 визначено, що договір діє до повного погашення кредитної заборгованості, тому строк позовної давності слід відраховувати з 17 червня 2014 року, який на час звернення до суду з позовом не сплив. Оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення суми заборгованості за кредитом з урахуванням відсотків за користування кредитом та пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки останній платіж з погашення боргу було сплачено 19 жовтня 2009 року, а з позовом до суду кредитор звернувся 14 листопада 2014 року, то сума заборгованості має бути сплачена по щомісячних платежах у межах трирічного строку позовної давності за період з 17 листопада 2011 року по 14 листопада 2014 року, а пеня - за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду з розрахунку 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судами встановлено, що 18 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/14-10-400, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 80 тис. доларів США зі сплатою 14,5 % річних із кінцевим терміном повернення 17 червня 2014 року.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалось на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 31 жовтня 2014 року виникла заборгованість у сумі 224 788 доларів США, яка складається із: 67 220,77 доларів США - заборгованість за кредитом, 57 681,42 доларів США - заборгованість за відсотками та 99 885,81 доларів США - пеня, яку позивач просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2011_03_17/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 612 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843684/ed_2011_03_17/pravo1/T030435.html?pravo=1> порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.5 кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 10 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору від 18 червня 2007 року № 014/14-10-400 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на адресу відповідача відповідно до п. 6.5 договору надсилалась вимога від 01 грудня 2008 року № 19-31/14-49 про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідно до якої банк зобов'язав відповідача протягом 30 календарних днів від дати одержання цієї вимоги погасити заборгованість, що станом на 19 листопада 2008 року становить 75 056,29 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 19 листопада 2008 року становить 441 736 грн 29 коп. ОСОБА_4 отримав вказану вимогу 03 грудня 2008 року (а. с. 45).

Згідно з доданим позивачем розрахунком кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж зі сплати боргу за кредитним договором від 01 грудня 2008 року № 19-31/14-49 було здійснено 19 жовтня 2009 року, тобто після отримання вказаної вимоги (а. с. 6), про що не заперечував і сам відповідач.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання.

Із графіка погашення кредиту вбачається, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного 17-19 числа місяця (а. с. 13, 14), то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зважаючи на те, що останній платіж на погашення заборгованості було здійснено 19 жовтня 2009 року, а з позовом до суду кредитор звернувся 14 листопада 2014 року, то апеляційний суд дійшов правильного висновку, стягуючи суму заборгованості за період з 17 листопада 2011 року по 14 листопада 2014 року в сумі 40 177,94 доларів США із переведенням іноземної валюти в національну - гривню за офіційним курсом НБУ на час здійснення платежу.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і на законність ухваленого у справі рішення апеляційного суду не впливають.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

М. В. Дем'яносов

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко