Ухвала

іменем україни

4 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 червня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення суду з ОСОБА_4 Крюківським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції на її користь стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини від усіх доходів до досягнення ними повноліття.Проте всупереч вимогам закону відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей та належного виконання рішення суду, сплачує аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на вересень 2013 року склала 17 514,55 грн.

Посилаючись на викладене, з підстав ст. 196 СК України, просила стягнути з ОСОБА_4 суму неустойки (пені) за період з червня 2010 року по вересень 2013 року у розмірі 74 355,98 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 74 355,98 грн та на користь держави 743,55 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 червня

2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 74 355,98 грн до 4 861, 33 грн та зменшено розмір стягнутого на користь держави судового збору з 743,55 грн до 243,60 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зменшуючи розмір стягнутої з ОСОБА_4 неустойки (пені), апеляційний суд виходив із того, що розмір пені обчислено невірно.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що ОСОБА_4 є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають з позивачем - ОСОБА_3 та знаходяться на її утриманні.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 9 вересня 2010 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 червня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_4 допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум платежів, що підтверджено довідкою, виданою Крюківським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від

30 вересня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Проте, визначаючи розмір неустойки (пені) по сплаті аліментів, яка підлягає стягнення, апеляційний суд вказану правову позицію не врахував, залишив поза увагою, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення, не встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого не обчислив розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, оцінив письмові докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), навів розрахунки та дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 червня

2014 року скасувати, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська