Справа № 524/1349/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Нестеренко С.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В

Вказана позовна заява надійшла до суду 20 лютого 2015 року та була передана судді в порядку черговості 23 лютого 2015 року.

З повідомлення Автозаводського РВ у м. Кременчуці управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, яке надійшло до суду 03 березня 2015 року постає, що відповідач ОСОБА_2 території Автозаводського району у м. Кременчуці не числилася зареєстрованою чи знятою з реєстрації.

Позивач повідомляє, що малолітніх та/або неповнолітніх дітей з відповідачем не мають, місце проживання відповідача йому є невідомим.

Відповідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим її місцем проживання.

У ч. 2 ст. 110 цього Кодексу передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем перебування чи перебування будь-кого з них, а у ч. 9 ст 110 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача , місце проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна

Згідно ст. 115, п.4 ч.3 ст.121 цього Кодексу якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Обставин, зазначених у ч. ч. 2, 9 ст. 110 ЦПК України позивачем не зазначено.

Підстави щодо визначення підсудності цієї позовної заяви Автозаводському районному суду м. Кременчука для згідно ч. 2, ч. 9 ст. 110 ЦПК України та відкриття провадження у суду відсутні, оскільки відповідач не числиться зареєстрованою у м. Кременчуці та знятою з реєстрації у м. Кременчуці, сторони малолітніх та/або неповнолітніх дітей не мають, позивачем не надано та не зазначено доказів щодо останнього відомого зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача, знаходження майна відповідача на території Автозаводського району м. Кременчука.

Правила виключної підсудності згідно ст. 114 ЦПК України не регулюють питання визначення підсудності по справам про розірвання шлюбу.

Тому, враховуючи наведені обставини, відсутність підстав для застосування правил альтернативної підсудності за ч. ч. 2, 9 ст. 110 ЦПК України чи виключної підсудності, суддя вважає, що дана позовна заява не підсудна Автозаводському районному суду м. Кременчука, а підсудна відповідному районному суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача або за останнім відомим місцем проживання відповідача, або за місцезнаходженням майна відповідача згідно ч. 1 ст. 109, ч. 9 ст. 110 ЦПК України..

Звідси, суддя вважає за необхідне відповідно п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України повернути дану позовну заяву позивачу для подання до відповідного вказаного суду.

Посилання позивача на застосування ч. 9 ст. 74 ЦПК України є безпідставними, оскільки вказана норма не визначає інші правила підсудності, ніж ті, які встановлені у ст. ст. 109, 110, 111, 114 ЦПК України, а стосуються правил виклику відповідача. До того ж, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про забезпечення доказів до предявлення позову згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, а саме витребування відповідних відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача з органів Державної міграційної служби України та щодо наявності відповідачеві рухомого і нерухомого майна, місця його знаходження.

Суддя констатує, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки фактично намагається перекласти на суд витребування певної інформації саме з ініціативи суду, що не є припустимим, а також враховуючи, що позивач звернувся з даним позовом повторно, не звернувши уваги на розяснення наданих судом в ухвалі від 02 лютого 2015 року, яка набрала законної сили.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Частиною 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір передбачено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Суддя також враховує, що ухвалою судді від 02 лютого 2015 року тотожна позовна заява була повернута ОСОБА_1 з покладенням зобовязання на казначейську службу щодо повернення судового збору.

При поданні даного позову позивач додав ту ж саму квитанцію про сплату судового збору. Звідси, суддя вважає, що необхідність повернення сплаченого судового збору згідно квитанції за № N15SS45222 від 24 грудня 2015 року відсутня, оскільки позивач не має перешкод у поверненні коштів сплаченого судового збору відповідно до ухвали суду від 02 лютого 2015 року.

Керуючись ст.ст. 109, 110, 115, 121, 208 210, 294 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, оскільки не підсудна цьому суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж пяти діб з дня одержання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: