АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/804/2015 Головуючий в І інстанції: Котьо І.В.
Категорія: 44 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 03 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 25 вересня 2014 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комсомольської районної в м.Херсоні ради в інтересах ОСОБА_5, управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила: визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати УДМС України у Херсонській області зняти їх з реєстрації; виселити з вказаного приміщення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яке їй належить.

На обґрунтування позову вказала, що вона є власником зазначеної квартири, якою користуються члени сім'ї колишнього власника - відповідачі по справі. Вона, як власник, позбавлена можливості вільно користуватися квартирою, оскільки у 2011 році ця квартира протиправно вибула із її власності, а після повернення її за судовим рішенням в зазначеній квартирі залишаються проживати члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_3 - сестра і племінниця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вважає, що відповідачі втратили право користуватись житловим приміщенням так як є членами сім'ї колишнього власника, якого було виселено за судовим рішенням та позбавлено права користування вказаним житлом. Також зазначила, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через реєстрацію у квартирі заважають їй повноцінно користуватись та розпоряджатись належною їй квартирою, що необхідна їй для власного проживання з членами сім'ї. На підставі ст.321, 383, ч.2 ст.386, 405 ЦК України просила позов задовольнити.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 25 вересня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник просить вказане рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в частині визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та в частині зобов'язання УДМС України у Херсонській області зняти їх з реєстраційного обліку із вказаної квартири. При цьому посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначила, що суд не звернув увагу на те, що відповідачі не несуть витрат на утримання спірної квартири, але залишаються в ній зареєстрованими з 2011 року, оскільки поселялися туди в якості членів сім'ї ОСОБА_3 - колишнього власника. Вважає, що оскільки ОСОБА_3 як колишній власник визнаний судом таким, що втратив право користування зазначеною квартирою, то права на користування квартирою не мають також і відповідачі. Крім того, вказала, що суд не звернув уваги на її доводи про те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а ОСОБА_4 за вказаною адресою ніколи не проживала.

Таким чином, рішення суду в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаною квартирою, і в частині виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з цієї квартири не оскаржується.

У своєму запереченні представник ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа в апеляційному порядку розглядається вдруге.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 у м.Херсоні на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2007 року (а.с.9).

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.08.2013 року, яке набрало чинності частково 04.11.2013 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 (треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, приватні нотаріуси ОСОБА_8 та ОСОБА_9.) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - позов було задоволено. Було визнано недійсними доручення від 21 грудня 2010 року, посвідчене приватним нотаріусом ОСОБА_9, та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у м.Херсоні від 03 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; також вказану квартиру було витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Як вбачається із копії рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 13.02.2014 року, що набрало законної сили, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.11.2013 року вказане судове рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про витребування квартири АДРЕСА_1 у м.Херсоні з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовлено. Підставою для скасування було незалучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості відповідача. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.7-8).

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 13.02.2014 року, що набрало законної сили 05.03.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_10 про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення, вчинення дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно позов було задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 Виселено ОСОБА_3 із вказаної квартири. Скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 Поновлено державну реєстрацію на зазначену квартиру за ОСОБА_2 (а.с.7-8).

Згідно з актом державного виконавця від 29.04.2014 року, складеного при виконанні вказаного судового рішення від 13.02.2014 року, ОСОБА_3 звільнив від особистих речей вказану квартиру. Згідно довідки ОСББ ?Мир? у квартирі проживають ОСОБА_4 - сестра та ОСОБА_5 - племінниця (а.с.10).

Сторони не заперечують, що влітку 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виселені із вказаної квартири у примусовому порядку.

Відповідно до довідки ОСББ ?Мир? про склад сім'ї та реєстрацію від 23.09.2014 року №42 у зазначеній вище квартирі з 15.06.2011 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. - сестра колишнього власника ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.н. - його племінниця (а.с.67).

15.01.2014 року, тобто ще до витребування в нього вказаної квартири, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали між собою письмовий договір оренди квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в оренду ОСОБА_4 вказану вище квартиру та майно, що в ній знаходиться на 35 місяців і 25 днів, до 10.01.2017 року (а.с.70).

Отже, вказані відповідачі зареєстровані за вказаною адресою та претендують на проживання у спірному житловому приміщенні з посиланням на зазначений договір оренди. Про це також йдеться у запереченні проти позову, поданому ОСОБА_4 до суду першої інстанції, в якому зазначено, що до спірних правовідносин не може бути застосовано ст.405 ЦК України, оскільки відповідачі не є членами сім'ї ОСОБА_3 (а.с.68).

Зазначений договір в силу ст.204 ЦК України, яка регулює презумпцію правомірності правочину, є дійсним.

Відповідно до положень ст.814 ЦК України, ст.170 ЖК УРСР при переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строкую. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених ст.168 цього Кодексу.

В силу ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно із п.2 ч.2 ст.825 ЦК України договір найму може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що з літа 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вказаній квартирі не проживають, оскільки в ній було змінено замок, а в квартирі залишились їх речі.

Отже, зважаючи на вказаний договір оренди квартири, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають право на проживання у цій квартирі.

Суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про недоведеність обставин, на які посилається позивачка на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є чи були членами сім'ї ОСОБА_3 Таким чином, посилання позивачки на ст.405 ЦК України також є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Посилання заявника на те, що відповідачі, залишаючись з 2011 року зареєстрованими в квартирі, не несуть витрат на її утримання, на те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а ОСОБА_4 за вказаною адресою ніколи не проживала, до уваги не приймаються, оскільки не містять в собі підстав для скасування судового рішення. Непроживання не було предметом позову, крім того, до правовідносин, що склалися між сторонами, ця обставина не може бути застосована. Посилання на втрату колишнім власником ОСОБА_3 права користування квартирою, що тягне за собою втрату користування нею і відповідачів, спростовуються укладеним договором оренди, який на час розгляду цієї справи є дійсним.

Оскільки суд не зазначив про підставу для відмови в позові ст.ст.810, 814 і 825 ЦК України та ст.170 ЖК України, колегія суддів, зважаючи на неповність правового обґрунтування рішення, вважає, що судове рішення на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України слід змінити, доповнивши його мотивувальну частину посиланням на вказані норми законів.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,ст.ст.810, 814 і 825 ЦК України та ст.170 ЖК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 25 вересня 2014 року змінити, доповнивши його мотивувальну частину посиланням на ст.ст.810, 814 і 825 ЦК України та ст.170 ЖК України як на підставу для відмови в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: