Справа № 495/3525/15-ц
19 листопада 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі - Завацькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву виконавчого комітету Шабівської сільської ради до ОСОБА_1, треті особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
Виконавчий комітет Шабівської сільської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В судове засідання прокурор не зявився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.
В судове засідання представник служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не зявився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог.
В судове засідання третя особа ОСОБА_2 не зявилась, але надала заяву згідно якої просила справу слухати в її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно матеріалів справи є заява відповідачки ОСОБА_1 згідно якої не заперечує проти позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, просила справу слухати в її відсутність, вказана заява засвідчена юрисконсультом Шабівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, зареєстрована в реєстрі за №106.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 являється матірю малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 17.11.2005 року.
Відомості про батька дитини записані зі слів матері, згідно ч.1 ст.135 СК України.
Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1
За місцем проживання відповідачка ОСОБА_1 зарекомендовала себе негативно, проживає з співмешканцем, постійно зловживає спиртними напоями, не працює, спілкується з особами сумнівної поведінки, постійно надходять усні скарги від жителів села, що підтверджується довідкою-характеристикою виконавчого комітету Шабівської сільської ради.
Відповідачка ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов'язки, не утримує, не турбується про дитину, житлово-побутові умови проживання родини незадовільні: санітарний стан не відповідає нормам проживання, електропостачання відсутнє, що підтверджується актами обстеження виконавчого комітету Шабівської сільської ради.
Малолітня дитина з двох років проживає у бабусі ОСОБА_2 та перебуває на її повному утриманні.
Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України, ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є основою для позбавлення його судом батьківських прав.
Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідачка тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не турбується про неї, при цьому суду не надано доказів у підтвердження того, що відповідачка цього не робить з поважних причин, тому суд вважає, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи характер поведінки відповідачки, її відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, яке не змінилося і після пред'явлення даного позову, суд вважає що відповідачка повинна бути позбавлена батьківських прав.
В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідачка не мала бажання зявитись у судове засідання для надання пояснень та заперечень проти позбавлення її батьківських прав та надала заяву якою не заперечує проти позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Суд застосовує крайню міру, позбавивши ОСОБА_1 батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси та права малолітньої дитини.
Вивчивши матеріали справи, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і все ж суд вважає, що права і інтереси малолітньої дитини порушуються відповідачкою, позов виконавчого комітету Шабівської сільської ради до ОСОБА_1, треті особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.150, 164, 165 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву виконавчого комітету Шабівської сільської ради до ОСОБА_1, треті особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя