Справа № 150/750/15-ц Провадження № 22-ц/772/3437/2015Головуючий в суді першої інстанції Кушнір Б. Б.
Категорія 47 Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника СТОВ «Росія» - Нестерука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.10.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди земельної 31.12.2014року у відповідача відсутні правові підстави для користування вказаною земельною ділянкою, відтак, вважає, що відповідач на даний час використовує земельну ділянку незаконно, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.10.2015 року в позові ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, - відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 10.05.2001року, земельна ділянка з кадастровим НОМЕР_2, площею 2.08 га, яка розташована на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області належить ОСОБА_2

20 серпня 2009 року ОСОБА_2 (орендодавець) та СТОВ «Росія» (орендар) було укладено договір оренди №385 земельної ділянки, яка розташована на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, розміром 2.08 га.

Відповідно до п.7 договору, договір укладено на 5 років.

Хоча договір містить виправлення щодо строку дії договору, однак, представники сторін підтвердили наявність таких виправлень у всіх примірниках договору та визнали, що такий було укладено саме на 5 років, що вбачається з оригіналів договорів, в обох примірниках сторін наявні виправлення у пункті 7 договору на «П'ять років».

По акту приймання-передачі земельної ділянки від 20.08.2009року орендавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 2.08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно договору оренди землі терміном з 20 серпня 2009 року по 31 грудня 2014 року.

28 грудня 2011 року вищевказаний договір був зареєстрований в Чернівецькому відділі сектору Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за №01195.

Різне тлумачення строків дії договору оренди стало підставою для звернення ОСОБА_2 з позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Тобто, однією з істотних умов договору оренди є строк договору ( стаття 15 Закону України "Про оренду землі"). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (стаття 19 Закону України "Про оренду землі").

Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється (ст. 31 Закону України "Про оренду землі").

Так, приймаючи оскаржуване суд порушив ст. 214 ЦПК України, зі змінами внесеними Законом України «Про справедливий суд», згідно положень якої при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав. передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд першої інстанції не навів мотивів відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України в постанові Верховного суду України № 6-162цс13 від 19.02.2014 року, що в силу 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що договір оренди землі №358, який узгоджений та підписаний сторонами 20.08.2009 року, вважається укладеним 28.12.2011 року, тобто з моменту державної реєстрації, відтак, саме з цієї дати слід обраховувати строк дії договору, який визначений сторонами в п'ять років.

Зазначене суперечить правовій позиції, викладеної у висновках Верховного суду України в постанові Верховного суду України № 6-162цс13 від 19.02.2014 року, без одночасного наведення відповідних мотивів, згідно з якою змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

З визначеними моментами або періодами часу чинне цивільне законодавство пов'язує виникнення, зміну та припинення цивільних прав та обов'язків, необхідність вчинення передбачених законом чи договором дій. можливість примусового здійснення порушеного права тощо. Таким чином можна говорити про те, що строки та терміни є юридичними фактами - підставами виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин, або одним з елементів юридичного складу.

Виходячи з викладених вище положень Закону, діючих на час виникнення спірних правовідносин (20.08.2009 року) та їх усталеного трактування вищою судовою інстанцією з моменту укладення договору починає перебіг строку його дії, проте право орендаря приступати до використання земельної ділянки виникає лише після проведення його державної реєстрації, адже згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

На момент укладення договору 20.08.2009 року сторони підписали акт приймання-передачі земельної ділянки, відтак вона вибула з володіння орендодавця і перейшла у володіння орендаря, орендар сплачував орендодавцю оренду плату за її користування, хоча законного права користування земельною ділянкою набув лише з моменту державної реєстрації договору 28.12.2011 року та це право припинилось з часу припинення дії договору оренди, тобто 20.08.2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

В п. 17 договору оренди землі № 385 від 20.08.2009 року сторони домовились, що після припинення дії договору оренди землі Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

На час розгляду справи відповідач продовжував використовувати земельну ділянку позивача та її йому не повернув, хоча останній звертався до нього з листами, в яких заперечував проти поновлення договору на новий строк та інформував про намір самостійно використовувати власну земельну ділянку.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню із постановленням нового, яким позов задовольнити.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача понесені нею та документально підтвердженні судові витрати в розмірі 1023 грн. 15 коп. (487 грн. 20 коп. (сплаченого позивачем судового збору за подачу позовної заяви) + 535 грн.20 коп. (сплаченого позивачем судового збору за подачу апеляційної скарги) = 1023 грн. 15 коп.)

Керуючись ст. ст. 88, 307, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.10.2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов'язати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Росія» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку № 385, яка розташована на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, розміром 2,08 га.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» судові витрати в розмірі 1023 гривень 15 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді:/підписи/

з оригіналом вірно: