Справа № 461/6927/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/5506/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Ідея Банк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року позовну заяву ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави повернуто позивачу в частині вимог до фізичної особи ОСОБА_2, та відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до юридичної особи ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» та роз'яснено право звернутися до суду за місцем проживання відповідача, фізичної особи, за територіальною підсудністю, та до господарського суду в частині вимог до юридичної особи ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс».

Дану ухвалу оскаржив представник ПАТ «Ідея Банк» - Качмар А.І. подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що договір поруки є видом забезпечення зобов'язань та регулюються цивільним законодавством, тому не погоджується із твердженням суду першої інстанції щодо того, між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Гарант Плюс» виникли господарські правовідносини. Звертає увагу, що згідно п.1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та повернути Галицькому районному суду м. Львова позовну заяву ПАТ «Ідея банк» до ОСОБА_2, ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» для відкриття провадження у справі та подальшого її розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується, повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 32-34), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», у якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ 2, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви позивачу в частині вимог до фізичної особи та відмовляючи у відкритті провадження в частині вимог до юридичної особи ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено зазначені вище норми ЦПК України та наголошено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

В таких випадках, згідно цього ж пункту Постанови, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

У зв'язку із тим, що в одній і тій самій справі нерідко беруть участь як юридичні, так і фізичні особи, які є кредитором, боржником, поручителем, заставодавцем, майновим поручителем тощо, Верховний Суд України в узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 24.10.2011 року в п.1 розділу "Складні процесуальні питання, що виникають при вирішенні справ з кредитних правовідносин" наголосив на тому, що при з'ясуванні питання щодо належності справи до розгляду в порядку цивільного судочинства суд має керуватися вимогами статей 15, 16 ЦПК, відповідно до яких суди розглядають справи, що стосуються цивільних правовідносин, і при цьому не повинні допускати об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Частиною 1 ст.179 ГК України встановлено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.3 ГК України, сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Так, зокрема, господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Суд першої інстанції, правильно визначивши, що між позивачем та ТзОВ "Фінансова компанія «Гарант Плюс» виникли господарські правовідносини щодо надання фінансових послуг, зробив підставний висновок про те, що спір в цій частині, згідно з п.1 ч.1 ст.12 ГПК України, повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку зважаючи на те, що позивач заявив позовні вимоги до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» мають різний предмет та різні підстави для вирішення спору, тобто предметом зазначеного вище спору є різні самостійні договірні відносини, що мають розглядатися за правилами цивільного та господарського судочинства.

Висновки суду узгоджуються із висновками, зазначеними у Постанові Верховного Суду України №6-745цс15 від 01 липня 2015 року за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.»

Доводи апелянта про те, що цей позов повинен розглядатися Галицьким районним судом м. Львова спростовуються наведеним вище та на законність ухвали не впливають.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви ПАТ «Ідея Банк» в частині вимог до ОСОБА_2 та відмову у відкритті провадження в частині вимог до ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська