АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/417/15 Справа № 202/4409/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Комунального підприємства «Північне» Дніпропетровської міської ради на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Північне» Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за весь час примусового прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

09 квітня 2014 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Північне» Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за весь час примусового прогулу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014року позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Північне» Дніпропетровської міської ради, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за весь час вимушеного прогулу - задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконним та необґрунтованим наказ від 20 березня 2014 року № 14-к «Про скорочення працівників у зв'язку з припиненням діяльності Комунального підприємства «ЖКП «Північне» Дніпропетровської міської ради () у частині звільнення ОСОБА_2(іпнНОМЕР_1), майстра технічної дільниці з 20 березня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_2(іпнНОМЕР_1) на роботі в Комунальному підприємстві «Житлово-комунальне підприємство «Північне» Дніпропетровської міської ради () на посаді майстра технічної дільниці.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлово-комунальне підприємство «Північне» Дніпропетровської міської ради () на користь ОСОБА_2(іпнНОМЕР_1) заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн.. 80 коп.

Рішення суду підлягає негайному виконанню у частині поновлення ОСОБА_2(іпнНОМЕР_1) на роботі в Комунальному підприємстві «Житлово-комунальне підприємство «Північне» Дніпропетровської міської ради () на посаді майстра технічної дільниці.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлово-комунальне підприємство «Північне» Дніпропетровської міської ради () в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Північне» Дніпропетровської міської ради просить рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи в повному позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач була незаконно звільнена з посади по п. 1 ст. 40 КЗпП України і правомірно визнав незаконним наказ від 20 березня 2014 року № 14к «Про скорочення працівників у зв'язку з припиненням діяльності Комунального підприємства «ЖКП «Північне» Дніпропетровської міської ради у частині звільнення ОСОБА_2 майстра технічної дільниці і поновив позивача на посаді майстра технічної дільниці та стягнув на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради VІ скликання від 25.12.2013 року № 27/45 з метою оптимізації витрат на виробництво послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, забезпечення безперебійного надання зазначених послуг, було прийнято рішення про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств в т.ч. й Індустріального району м. Дніпропетровська, а саме вирішено припинити діяльність ряду комунальних підприємств, в т.ч. і Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство «Північне» Дніпропетровської міської ради шляхом приєднання до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 26» Дніпропетровської міської ради. Зобов'язано керівників підприємств, що припиняються, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України у встановленому законом порядку письмово попередити працівників цих підприємств згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП про реорганізацію комунальних підприємств, а також повідомити місцеві соціальні служби зайнятості про наступне звільнення працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією підприємств.

У зв'язку з вказаним рішенням Дніпропетровської міської ради, наказом від 20.03.2014р. № 14-к «Про скорочення працівників у зв'язку з припиненням діяльності КП «ЖКП «Північне» Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату, а бухгалтерію підприємства зобов'язано провести повний розрахунок з позивачкою з виплатою грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку - 25 календарних днів за період з 01.10.2013 року по день звільнення та виплатою одноразової вихідної допомоги.

При заповненні трудової книжки позивача у ній посадовою особою відповідача - інспектором відділу кадрів, 20 березні 2014 року було здійснено відповідний запис про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації та є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відомостей про те, що до Реєстру було внесено відомості про припинення відповідача не надано у судовому засіданні .

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що «розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників...»

Як відображено у роз'ясненні Міністерства юстиції України від 25.01.2011р. «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації», необхідність дотримання вказаної процедури підтверджено також Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», послідовність дій роботодавця при звільненні працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України повинна бути наступною: 1) роботодавець повинен прийняти рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників.; 2) оформити рішення про скорочення наказом про внесення змін до штатного розпису; 3) з'ясувати чи є серед працівників посади яких скорочуються, особи, щодо яких встановлено обмеження на звільнення; 4) врахувати переважне право на залишення на роботі.

Відповідачем не було підтверджено, що на підприємстві було створено відповідну комісію та прийнято рішення про зміни штатного розпису, при прийнятті рішення про звільнення не враховано, що позивач працювала на підприємстві шість з половиною років, маєв відповідну освіту (диплом Машинобудівного коледжу від 01.06.2006р. НР №30493610) та кваліфікацію. За час роботи не отримала жодного дисциплінарного стягнення. Також не враховано, що позивач є опікуном трьох дітей: неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1(рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 23.09.2011р. № 387), малолітнього ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 (рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 23.09.2011р. № 388) та малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 23.09.2011р. № 386), є єдиним годувальником у родині.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен враховувати, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців, особам в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Статтями 184, 186-1 КЗпП України встановлено обмеження щодо звільнення працівників, які є опікунами (піклувальниками). Про той факт того, що позивач є опікуном трьох дітей, керівнику відповідача було відомо. Під час звільнення позивач особисто зазначила, що відповідно до діючого законодавства України, існують обмеження щодо звільнення працівників, які є опікунами проте відповідач на даний факт не звернув уваги, позбавивши позивача переважного права на залишення на роботі, встановленого законодавством України.

Відповідно до ст. 22 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" відповідач плануючи звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, повинен завчасно не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Профспілки мають право вносити пропозиції роботодавцям про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов'язаних з вивільненням працівників, які є обов'язковими для розгляду.

Статтею 43 КЗпП України також передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника відбувається лише за попередньою згодою з первиною профспілковою організацією.

Для цього керівником підприємства подається до профспілки обґрунтоване подання. Подання розглядається на засіданні у присутності працівника, який підлягає звільненню.

На підприємстві відповідача існує первинна профспілкова організація, однак заходів, передбачених вищевказаними положеннями ст. 22 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та ст. 43 КЗпП України вжито не було, питання розірвання трудового договору з позивачем профспілкою не розглядалось, що є грубим порушенням згаданих норм Закону.

Отже,виходячи з вищевикладеного,суд першої інстанції прийшов до вірного висновку,що прийняте відповідачем рішення про звільнення позивача не може вважатися законним, обґрунтованим та справедливим,а тому правомірно визнав наказ від 20 березня 2014 року № 14к «Про скорочення працівників у зв'язку з припиненням діяльності Комунального підприємства «ЖКП «Північне» Дніпропетровської міської ради у частині звільнення ОСОБА_2 майстра технічної дільниці незаконним і поновив її на роботі в Комунальному підприємстві «Житлово-комунальне підприємство «Північне» Дніпропетровської міської ради на посаді майстра технічної дільниці.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Приписи ст. 27 ЗУ «Про оплату праці»щодо порядку обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, відсилають до положень Постанови КМУ від 08.02.95р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Так, з урахуванням наведених вище норм (зокрема абзацу 3 п.2 Порядку № 100) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто ті, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 р. IV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка, згідно з п.8 р. IV Порядку № 100, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 2147,80 (дві тисячі сто сорок сім гривень 80 коп.) за 20 днів вимушеного прогулу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Північне» Дніпропетровської міської ради- відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича