Провадження № 2/712/3358/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айболит» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 23. 10. 2015 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 01.12.2014 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Айболит» на посаду водія автотраспортних засобів, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 000000108-К- від 01.12.2015 року. Відповідно до подорожнього листа № 2255635 від 05.03.2015 року, ОСОБА_2 05 березня 2015 року о 17-30 год. вирушив у відрядження на службовому автомобілі Фольксваген Т-5 НОМЕР_1 по маршруту Черкаси- Австрія-Рига-Мінськ-Київ-Черкаси.

Вказували, що у відрядженні ОСОБА_2 мав був заправити службовий автомобіль дизельним пальним, про що вказано у подорожньому листі службового автомобіля № 353119. Однак, відповідно до чеку № 203750, автомобіль було заправлено бензином VERVA 98 у кількості 73,01 літра вартістю 4,99 PLN за кожен літр на суму 364,32 PLN (польських злотих), що в перерахунку на день подання позову складало 2079,71 грн. Вважають, що вищевказаними діями, позивач завдав їм матеріальну шкоду, тому вони змушені звернутись до суду.

Просили суд стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 2079,71 грн. та сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача - Ніколенко Б.В. підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, свої заперечення мотивував тим, що в чеку не міститься даних, хто саме здійснював заправку автомобіля. Крім того, не зрозуміло, яке відношення має позивач до даного чеку, оскільки в ньому не міститься назва підприємства. Тому вважає, що даний доказ є неналежним, а тому в позові необхідно відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.

Судом встановлено, що 01.12.2014 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Айболит» на посаду водія автотраспортних засобів, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 000000108-К- від 01.12.2015 року.

Відповідно до подорожнього листа № 2255635 від 05.03.2015 року, ОСОБА_2 05 березня 2015 року о 17-30 год. вирушив у відрядження на службовому автомобілі Фольксваген Т-5 НОМЕР_1 по маршруту Черкаси- Австрія-Рига-Мінськ-Київ-Черкаси.

10.03.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом про припинення трудового договору (контракту) № 000000108-К-000000202 від 10.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у вищевказаному відрядженні ОСОБА_2 мав був заправити автомобіль дизельним пальним, про що вказано у подорожньому листі службового автомобіля № 353119. Однак, автомобіль було заправлено бензином VERVA 98 у кількості 73,01 літрів, вартістю по 4,99 PLN за кожен літр на суму 364,32 PLN (польських злотих), що в перерахунку на гривні складає 2079,71 грн. Підтверджуючим доказом було надано фіскальний чек, з якого вбачається, що 07.03.2015 року було здійснено заправку бензином VERVA 98 на суму 364,32 PLN (польських злотих). Сплата проводилася готівкою в сумі 100 євро.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч..ч. 1, 2, 3 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Зазначена вище стаття характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданого позивачем фіскального чеку від 07.03.2015 року неможливо встановити, чи саме відповідач здійснював заправку автомобіля вказаним бензином, та яке відношення має позивач до даного чеку, оскільки в ньому не міститься назва позивача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 218, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Айболит» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян