Справа № 188/1251/15-ц
Провадження № 2/188/634/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорошівської сільської ради про встановлення належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на майно за спадкоємцем за законом

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся позивач з позовом до Хорошівської сільської ради про встановлення належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на майно за спадкоємцем за законом.

На обґрунтування своїх позовних вимог він вказав , що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Хорошівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 26.

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 належав житловий будинок із господарчими спорудами під АДРЕСА_1

Так як спадщину після смерті ОСОБА_2 відкрито ІНФОРМАЦІЯ_3 року, то спадкування після його смерті повинно відбуватись за правилами чинного на той час Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963 року та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 18.06.1994 року за № 18/5.

Дружина спадкодавця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що до часу відкриття спадщини після смерті її чоловіка.

Єдиними спадкоємцями першої черги залишались два його рідних сина : ОСОБА_4 та позивач, ОСОБА_1.

ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті батька був зареєстрований за місцем проживання разом із ним, тобто його можна вважати таким, що прийняв спадщину після його смерті.

Спадкодавцем ОСОБА_2 за життя було складено заповіт, який 08.09.2000 року було посвідчено секретарем виконкому Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим номером 169, згідно до якого він належний йому на праві приватної власності жилий будинок із господарчими спорудами, розташований в с. Коханівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, заповідав на користь позивача ОСОБА_1. Отже позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

В разі наявності умов визначених в ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР брат позивача ОСОБА_4 мав би право на обов'язкову частку в спадщині після смерті батька, але :

- по-перше він на час відкриття спадщини перебував у віці 46 років, не був інвалідом, інакшим чином не мав визначення щодо своєї непрацездатності;

- по-друге 03.02.2012 року він помер, що підтверджуються доданим до цього позову свідоцтвом про його смерть та в повному розмірі після його смерті все спадкував саме позивач, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом, а отже в будь-якому випадку і обов'язкова частку в майбутньому перейшла б до позивача в порядку спадкування.

Тобто всі вище наведені факти свідчать про беззаперечне право позивача на спадкування після смерті батька за заповітом житлового будинку з господарчими спорудами розташованого за адресою : АДРЕСА_1

За наявності вищенаведених умов позивач звернувся до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини, але нотаріус йому відмовила у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у нього правовстановлюючих документів на садибу.

Згідно п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У позивача відсутні правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомого майна, що є об'єктами спадщини (можливо вони були втрачені спадкодавцем за життя чи вже мною після її смерті), а отже відмова нотаріуса є правомірною та відповідає вимогам чинного законодавства.

В судове засідання позивач не з'явився , надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги повністю підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з 'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовну заяву визнають.

Суд , вивчивши матеріали справи , заяви сторін вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Хорошівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 26.

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 належав житловий будинок із господарчими спорудами під АДРЕСА_1

Так як спадщину після смерті ОСОБА_2 відкрито ІНФОРМАЦІЯ_3 року, то спадкування після його смерті повинно відбуватись за правилами чинного на той час Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963 року та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 18.06.1994 року за № 18/5.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом.

Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкування за законом має місце, коли та наскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на час смерті спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Дружина спадкодавця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що до часу відкриття спадщини після смерті її чоловіка.

Єдиними спадкоємцями першої черги залишались два його рідних сина : ОСОБА_4 та позивач, ОСОБА_1.

ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті батька був зареєстрований за місцем проживання разом із ним, тобто його можна вважати таким, що прийняв спадщину після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Спадкодавцем ОСОБА_2 за життя було складено заповіт, який 08.09.2000 року було посвідчено секретарем виконкому Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим номером 169, згідно до якого він належний йому на праві приватної власності жилий будинок із господарчими спорудами, розташований в с. Коханівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, заповідав на користь позивача ОСОБА_1. Отже позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

В разі наявності умов визначених в ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР брат позивача ОСОБА_4 мав би право на обов'язкову частку в спадщині після смерті батька, але :

- по-перше він на час відкриття спадщини перебував у віці 46 років, не був інвалідом, інакшим чином не мав визначення щодо своєї непрацездатності;

- по-друге 03.02.2012 року він помер, що підтверджуються доданим до цього позову свідоцтвом про його смерть та в повному розмірі після його смерті все спадкував саме позивач, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом, а отже в будь-якому випадку і обов'язкова частку в майбутньому перейшла б до позивача в порядку спадкування.

Тобто всі вище наведені факти свідчать про беззаперечне право позивача на спадкування після смерті батька за заповітом житлового будинку з господарчими спорудами розташованого за адресою : АДРЕСА_1

Згідно ч. 1 ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції від 18.07.1963 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном та якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини,а відповідно до ч. 2 вказані в цій статті дії повинні бути здійснені на протязі шести місяців від дня відкриття спадшини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 18.06.1994 року за № 18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини ( ст. 549 Цивільного кодексу ). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по

обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

За наявності вищенаведених умов позивач звернувся до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини, але нотаріус йому відмовила у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у нього правовстановлюючих документів на садибу.

Згідно п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У позивача відсутні правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомого майна, що є об'єктами спадщини (можливо вони були втрачені спадкодавцем за життя чи вже мною після її смерті), а отже відмова нотаріуса є правомірною та відповідач вимогам чинного законодавства.

Згідно абзацу 12 листа Головного Управління юстиції в Дніпропетровській області від 15.04.2010 року щодо порядку вчинення нотаріальних дій у разі смерті власника нерухомого майна і як наслідок правовстановлюючий документ на таке майно у власника відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку.

Аналогічної думки дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справа, який в п. 4 лист про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, або якщо первинна реєстрація нерухомого майна не була проведена, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів та нотаріату в зв'язку з відсутністю у мене повного об'єму правовстановлюючих документів на таке майно, що і призвело до подання цього позову до суду.

Отже для вирішення питання спадкування позивачем нерухомого майна після смерті батька ОСОБА_2 за заповітом йому потрібно підтвердити належність саме спадкодавцю такого домоволодіння.

Такими доказами належності на праві приватної власності спадкодавцю садиби АДРЕСА_1 є наступні письмові документи, які додано до матеріалів цього позову :

- рішенням Хорошівської сільської ради згідно якого за спадкодавцем визнано право власності на садибу АДРЕСА_1;

- довідками Хорошівської сільської ради згідно яких визначено, що згідно по господарської книги садиба АДРЕСА_1 та земельна ділянка для її обслуговування належали спадкодавцю;

- технічний паспорт наданий на ім'я спадкодавця на садибу, що є об'єктом спадщини.

Отже в сукупності всі вищенаведені письмові докази підтверджують належність спадкової садиби АДРЕСА_1, саме батькові позивача - спадкодавцю ОСОБА_2, що дає в свою чергу право позивачу на спадкування такого майна після його смерті за заповітом.

На підставі викладеного , керуючись ст..4,57,88, 212-214 ЦПК України, ст.. ст.. 392,1225,1216-1219, 1223,1261,1270 ЦК України, лист Головного Управління юстиції в Дніпропетровській області від 15.04.2010 року, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. , суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Хорошівської сільської ради про встановлення належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на майно за спадкоємцем за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер :НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом право власності на садибу АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року , яка складається відповідно до технічного паспорту з наступних будівель та споруд визначених спеціальними позначками:

-будинок -«А» площею 72,5 кв.м.;-сіни-«а» площею - 10.3 кв.м.; - тамбур - «а1», площею 4.2 кв.м.;- літня кухня - «Б», площею - 29,2 кв.м.; - сарай -«Г», площею - 22,0 кв.м.; - гараж - «Д», площею 24,8 кв.м.;- сарай -«Е», площею 13,4 кв.м.; - навіс - «Ж», площею - 11,2 кв. м.;убиральня - «З», площею 1,7 кв.м.; - сарай - «И», площею 28.1 кв.м.; - сарай -«Л»,площею 10,8 кв.м.; - гараж «М», площею 19,8 кв.м.; колодязь - «К»; - погріб «пдИ», площею 21,7 кв.м.; - огорожа-«1-5».

Відповідача звільнити від сплати судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. П. Полубан