Справа № 351/2427/14-ц
Провадження № 22-ц/779/825/2015
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря: Яковин М.Я.,

з участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Снятинської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 05 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до Снятинської міської ради позов про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, належної на праві власності ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що він доглядав за останньою та вів з нею спільне господарство.

Рішенням Снятинського районного суду від 05 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом, на його думку, не було враховано того, що договір довічного утримання ОСОБА_4 було підписано в присутності свідків та зміст договору відповідав волі останньої. Однак, зазначає апелянт, нотаріально оформити даний договір він не встиг із-за хвороби його дружини та раптової смерті ОСОБА_4 Апелянт вважає, що в даному випадку суд повинен був застосувати до даних правовідносин ч.2 ст. 220 ЦК України та визнати договір довічного утримання дійсним. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник Снятинської міської ради в засідання апеляційного суду не з'явився з невідомих причин, хоча судове повідомлення було вручено завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній. ОСОБА_2 крім того пояснив, що він тривалий час був зареєстрований у згаданому будинку, який було в рівних частках передано у приватну власність йому та ОСОБА_4 Його ж дружина, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі, проживала до самої смерті, тобто до 2014 року, у м.Снятин в іншому житловому приміщенні. Зазначив, що він постійно надавав допомогу ОСОБА_4, у якої родини не було, піклувався про неї. Пояснив, що у 2005 році між ним і ОСОБА_4 у простій письмовій формі було укладено договір пожиттєвого утримання, однак ОСОБА_4 була складною людиною і не поспішала відчужувати йому половину будинку. ОСОБА_2 вказав, що на прохання ОСОБА_4 він зібрав і передав останній кошти в сумі 10 тисяч грн, за які вона придбала для себе житловий будинок у Сокирянському районі Чернівецької області. Позивач та його представник вважають, що наявними у справі доказами доведено обґрунтованість позову. Тому просять оскаржене рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 745 ЦК України вбачається, що договір довічного утримання укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, а в разі, якщо таким договором передається у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованим позов ОСОБА_2 про визнання складеного у простій письмовій формі договору пожиттєвого утримання від 17.09.2005 року дійсним, оскільки такий договір не було укладено у встановленому законом порядку.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Снятинського районного суду від 05 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко