УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про поділ земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8, про поділ земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, у якому просила поділити земельну ділянку площею 0,1514 га, яка належить їй та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності для будівництва і обслуговування будинку АДРЕСА_1, та виділити їй у власність 70/100, а відповідачу 30/100 частини земельної ділянки згідно з часткою кожного у домоволодінні.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що їй на праві власності належало 55/100 частини домоволодіння та 22 березня 2003 року вона купила у відповідача ще 20/100 його частини.

Будинок розташований на земельній ділянці, яка належить їм з відповідачем на праві спільної часткової власності, по Ѕ частини, а з переходом до неї права власності на 20/100 частини будинку згідно з законом до неї перейшло і право власності на таку саму частину земельної ділянки, просила задовольнити позов.

У вересні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив поділити земельну ділянку між ним та позивачкою по Ѕ частини згідно з їх частками, посилаючись на ті обставини, що йому та ОСОБА_6 належить 45/100 та 55/100 частини житлового будинку, розташованого на ній відповідно, при укладенні договору купівлі-продажу 20/100 частини будинку земельна ділянка в цій частині їй не передавалась, тому частка позивачки не збільшилась, просив задовольнити позов.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від

6 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено та виділено у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по Ѕ частини земельної ділянки, що становить по 0,0757 га кожному. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

11 лютого 2015 року постановою Верховного Суду України ухвалу суду касаційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_6 та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що сторони набули в порядку спадкування рівних прав на спірну земельну ділянку, що є підставою для її поділу по Ѕ частини між ними, а при відчуженні позивачці 20/100 частини житлового будинку відповідачем договір про відчуження такої ж частини земельної ділянки сторони не укладали, тому право на відповідну частину земельної ділянки до неї не перейшло на підставі статті 120 ЗК України.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 303 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Цим вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_9 - батько сторін у справі - був власником житлового будинку АДРЕСА_1 та господарських будівель і споруд, а також земельної ділянки площею 0,1514 га для обслуговування цього житлового будинку та помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і після його смерті відкрилась спадщина.

Сторони як спадкоємці за заповітом 1 грудня 2001 року отримали свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 - на 55/100 частини житлового будинку, а ОСОБА_7 - на 45/100 частини будинку та як спадкоємці першої черги за законом - по Ѕ частини земельної ділянки.

22 березня 2003 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_6 20/100 частини цього будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Частинами першою та четвертою статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи про те, що спірна земельна ділянка належить сторонам на праві спільної часткової власності по Ѕ частини і вони мають право на її поділ.

Разом із тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і не перевірив доводів позивачки про перехід до неї права власності на частину земельної ділянки з придбанням нею частини будинку за договором купівлі-продажу, не з'ясував, чи перейшло до неї це право і якщо так, то на яких умовах та на підставі чого і у якому розмірі, не надав цим обставинам відповідної оцінки, неправильно визначився із нормами матеріального права, що регулюють ці відносини, зробив передчасний висновок про часткове задоволення позову ОСОБА_6 та задоволення зустрічного позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та залишив його без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Бородянського районного суду Київської області від 6 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко