04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 17 грудня 2014 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області було розірвано. В шлюбі у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня
2014 року ОСОБА_5 зобов'язано сплачувати аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7 З березня 2013 року позивач з відповідачем проживають окремо. Сімейне життя не склалося. Позивачка змушена нести додаткові витрати на лікування малолітньої дитини, а відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати кошти для додаткових витрат. А тому ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразово в розмірі 1 619 грн, а також
300 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною трьох років.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від

23 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 619 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня

2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із наявності підстав передбачених ст. 185 СК України та доведеності заявлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину в розмірі 1 619 грн.

Судами встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2014 року.

За час перебування в шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_7, який проживає разом з ОСОБА_4 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від

18 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з протоколу огляду педіатра від 18 квітня 2014 року медичного центру «АльтаМедіка», ОСОБА_7 встановлено діагноз: затримка моторного розвитку, як наслідок ГІН ЦНС, рекомендовано НСГ, консультація невропатолога, ввести фруктовий сік та фруктове пюре.

Відповідно до направлення на консультацію в діагностичні кабінети, ОСОБА_7 направлено на МСТ головного мозку (нейросонографія), яке було проведено 07 жовтня 2013 року в медичному центрі «АльтаМедіка».

ОСОБА_7 було призначено лікування після огляду та консультативного висновку спеціаліста медичного закладу ЦПМСД № 5 від 12 січня 2015 року та визначено діагноз: синдром ЗМР, невротичні реакції; згідно консультативного висновку спеціаліста медичного закладу Міська лікарня Центр матері та дитини м. Вінниці від 13 червня 2014 року, було також призначено лікування. Згідно консультативного висновку спеціаліста медичного закладу ЦПМСД № 5 від 18 квітня 2014 року ОСОБА_7 визначено діагноз: синдром затримки моторного розвитку та призначено лікування.

Згідно з рішенням ЛКК Вінницької ЦКЛД протокол № 105 від

21 листопада 2014 року ОСОБА_7 визначено діагноз: синдром рухових порушень та вирішено: за етапом здоров'я потребує ЛФК, масаж нижніх кінцівок.

У період з 30 липня 2014 року до 01 серпня 2014 року позивач з сином перебували на стаціонарному лікуванні у Вінницькій ЦРКЛ, де дитині було призначено лікування. В період з 07 серпня 2014 року до 12 серпня 2014 року позивач з сином повторно перебували на стаціонарному лікуванні у Вінницькій ЦРКЛ та знову було призначено лікування.

Частиною першою статті 185 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_812/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до розʼяснень викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2006_05_15/pravo1/VS06098.html?pravo=1> розʼяснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, схвалено резолюцію 44-ї сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 листопада

1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що вимога про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, що викликані хворобою останнього та встановлено із наданих медичних документів, після їх фактичного понесення є законною та обґрунтованою, оскільки підтверджується матеріалами справи, а тому суди, в силу положень ст. 185 СК України, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 1 619 грн.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 липня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко