У х в а л а

15 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Гуменюка В.І. ,Охрімчук Л.І., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_4 про стягнення відновної вартості зелених насаджень,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 4 листопада

2014 року відмовлено в задоволенні зазначеного позову.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь Бучанської міської ради Київської області відновну вартість зелених насаджень у розмірі 124 101 грн 41 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищезазначене рішення апеляційного суду.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року й залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах вищевказаної норми матеріального права.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року, постанову Верховного Суду України

від 6 листопада 2013 року та постанову Верховного Суду України

від 19 березня 2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що прокуратурі стало відомо про порушення вимог законодавства щодо несплати ОСОБА_4 відновної вартості зелених насаджень у червні 2013 року, прокуратура в інтересах міської ради звернулась до суду із зазначеним позовом у січні 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

У наданих для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року і постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року та від 6 листопада 2013 року суд касаційної інстанції та Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, ухвалених у справах за позовами про стягнення заборгованості за кредитними договорами, виходили із того, що суди не звернули увагу на те, що позивачі звернулися до суду з позовом із пропуском строку позовної давності.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовими рішеннями, які просить переглянути ОСОБА_4, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_4 про стягнення відновної вартості зелених насаджень за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук