Ухвала

іменем україни

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2011 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Порш», реєстраційний номер НОМЕР_2 на перехресті вул. Варшавської - Замарстинської у м. Львові виїхала на смугу зустрічного руху, де здійснила зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) його автомобілю завдано пошкоджень, а йому - тілесних ушкоджень. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2011 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 не була застрахована, а його цивільно-правова відповідальність була застрахована у страховій компанії АХА Страхування. Згідно з висновком від 29 березня 2012 року № 26 вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 35 238 грн 82 коп. На проведення дослідження він поніс витрати у розмірі 650 грн. 26 листопада 2013 року він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з заявою про відшкодування збитків, однак йому було відмовлено у зв'язку зі спливом строку подання такої заяви на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 17 лютого 2011 року. Вважав, що йому відмовлено у виплаті відшкодування безпідставно, оскільки зазначена норма Закону України набрала чинності 18 вересня 2011 року, тобто, на момент ДТП не була чинною, тому до спірних правовідносин застосовуватись не може.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля у розмірі 35 238 грн 82 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 650 грн, та витрати на придбання ліків у розмірі 2 359 грн 58 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_4 21 127 грн 97 коп. шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди, вірно застосувавши Закон України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час ДТП (16 травня 2011 року), на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що оскільки винний у ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, страхове відшкодування стягнуто з відповідача згідно умов наведеного Закону України; розмір шкоди позивачем доведено.

Доводи касаційної скарги про те, що автомобіль позивача можливо перебував в іншому ДТП та недоведення розміру шкоди безпідставні; не доведені та ґрунтуються на припущеннях.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник