У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

08 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 5 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2 липня 1986 року вона працювала у «місцевому військовому шпиталі» (на даний час поліклініка) на посаді медичної сестри.

30 листопада 2013 року за наказом командира військової частини НОМЕР_1 її було переведено на посаду медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету поліклініки (з денним стаціонаром) на 0,25 ставки.

07 грудня 2013 року її було ознайомлено із графіком виходу на роботу та вона почала працювати на 0,25 ставки.

27 червня 2014 року позивачці було оголошено наказ про звільнення її з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Позивачка стверджувала, що її звільнення є незаконним, оскільки вона продовжувала працювати відповідно до змінених умов праці та заяви про звільнення не подавала. Крім того, зазначала, що звільнення було проведено у період її тимчасової непрацездатності, оскільки з 27 червня 2013 року вона перебувала на лікарняному.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила визнати незаконним розірвання трудового договору від 27 червня 2014 року, укладеного між нею та військовою частиною НОМЕР_1, поновити її на роботі на посаді медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету поліклініки військової частини НОМЕР_1 (з денним стаціонаром), стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 червня 2014 року по день поновлення її на роботі в сумі 1 600 грн, а також моральну шкоду у розмірі 5 001 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 5 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27 червня 2014 року № 101 в частині звільнення ОСОБА_4

ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету військової частини НОМЕР_1 - поліклініки (з денним стаціонаром) із залишенням за нею права на невикористану щорічну відпустку.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 2 461 грн 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (вказану суму визначено без урахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів), а також 1 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та присудження їй заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати ухвалені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди, частково задовольняючи позов, дійшли вірного висновку щодо відсутності у відповідача підстав для звільнення позивачки з роботи, оскільки вона, перебуваючи на вакантній посаді з 1 грудня 2013 року по 27 червня 2014 року включно, виконувала свої обов'язки у змінених умовах режиму роботи та оплати праці, отримувала заробітну плату та не відмовлялась від продовження роботи.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 5 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик