Справа №345/3246/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2015 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої - судді Галущак Л.О.

секретаря Назарчук І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату право на житло, -

В С Т А Н О В И В :

Що позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником будинку №1 по вул. Я Василишина в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області. Відповідач по справі є її чоловік й зареєстрований у вище вказаному будинку, більше 11 років не проживає без поважних причин, не навідуються, участі у утриманні будинку не бере. Оскільки відповідач не проживає у будинку понад один рік без поважних причин, то просить визнати його таким , що втратив право на проживання у даному будинку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги й просить позов задовольнити , оскільки відповідачка не проживає у будинку без поважних причин з літа 2004 року , тобто понад один рік й жодної участі в утриманні будинку не бере. Також у них немає можливості навіть оформити й субсидію . Тому просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав й пояснив суду, що 8 років тому він залишив сім»ю і з того часу проживає то у сестри, то у брата. П»ять разів приходив до будинку, так як хотів повернутися і там проживати, однак його не впустили. З будь-яким заявами про усунення перешкод в користуванні житлом не звертався. Також зазначив, що коли він укладав шлюб з позивачкою по справі, то будинок був побудований, однак він тільки його завершував. В задоволенні позову просить відмовити.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що на протязі 10 років відповідач у будинку не проживає, жодних його особистих речей у будинку не бачив.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він проживає по сусідству із відповідачем по справі в с. Середній Угринів, однак, скільки часу відповідач не проживає у спірному будинку, йому невідомо.

Суд, заслухавши сторін , свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить будинок №1 , що по вул. Я.Василишина в с. Добровляни Калуського району Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майна та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с.5-6).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 11.08.2015 року, складеного Добровлянською сільською Радою, в даному будинку крім власника зареєстровані відповідач по справі, дочка ОСОБА_3, дочка ОСОБА_6, зять ОСОБА_7 й онука ОСОБА_8 Відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає більше року ( а.с. 7).

Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч.2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового приміщення, яке знаходиться в с. Добровляни по вул.. Я. Василишина,1 . Даного факту не заперечив і відповідач, зазначивши, що будинок був побудований на час одруження з позивачкою по справі. В даній квартирі крім позивачки та її дітей зареєстрований також відповідач, який не проживає у квартирі з літа 2004 року. Відповідач не заперечує, що не проживає протягом 8-ми років. При цьому, між сторонами не було домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Таким чином, достовірно встановлено відсутність відповідача у спірному приміщені понад один рік.

Однак, відповідач вказує на те, що не проживав понад строк, встановлений ч.2 ст.405 ЦК України, з поважних причин.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Як на поважність причин відсутності у спірному житлі відповідач ствердив, що його у житло не впускали жінка та діти. Проте , суд вважає, дана причина відсутності у спірному житлі, не є поважною, оскільки ґрунтується на припущеннях і не підтверджена належними доказами.

У відповідності до ст. 131, 137 ЦПК України сторони зобовязані подавати свої докази чи повідомляти про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі . Докази , подані з порушенням вимог, встановлених даною статтею не приймаються, якщо сторона не доведене, що докази подано несвоєчасно з поважних причин . У випадках , коли щодо отримання доказів у сторін є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази .

Тобто, відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних доказів про поважність причин відсутності у спірному житлі та наявності будь-якої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідач не надав і судом їх не здобуто.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач в спірному будинку не проживає з літа 2004 року, тобто понад 1 рік без поважних причин, а тому втратив право на житло - в будинку №1 по вул. по вул. Я. Василишина в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150,64,156 ЖК України, ст..319, 321, 405 ЦК України, ст . 10,131,137 , 208, 209, 210 , 213-215 ЦПК України, суд

Р І Ш И В :

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 таким , що втратив право на житло - в будинку №1 по вул. Я. Василишина в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського Апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу його проголошення.

Головуюча: