Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Широкової Л.В., Худякова А.М.,

при секретарі Гарбузюк Ю.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила витребувати від ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, спірна квартира належала її дядьку ОСОБА_4, який помер у лютому 2012 року. Після його смерті ніхто, окрім неї, у встановленому законом порядку не прийняв спадщину.

Вказує, що за життя спадкодавець страждав на хронічне психічне захворювання та потребував стороннього догляду і допомоги. Проживаючи у м. Києві, вона систематично навідувалась до дядька, надавала необхідну допомогу.

11 жовтня 2011 року, ОСОБА_3, скориставшись її відсутністю та хворобливим станом спадкодавця, змусив останнього укласти з ним договір довічного утримання.

В подальшому, після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 оформив на своє ім'я право власності на спірну квартиру та продав її ОСОБА_1, уклавши 25 квітня 2012 року договір купівлі-продажу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2013 року договір довічного утримання визнаний недійсним.

Вказані обставини свідчать про те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 вона позбавлена можливості належним чином реалізувати спадкові права.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, вказує, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про вибуття спірної квартири з володіння спадкодавця поза його волею. Окрім того, суд не вказав у своїх висновках про те, що вона є добросовісним набувачем даного майна.

Недійсність правочину, на виконання якого передане майно, сама по собі не свідчить про вибуття майна з володіння особи поза волею останньої.

Окрім того, суд не вирішив питання про відшкодування їй коштів, сплачених за придбання зазначеної квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належним чином прийняла спадщину, до складу якої входить зазначена квартира, та відповідно до положень ст. 388 ЦК України має право на витребування цього майна, оскільки воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

За правилами п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Відповідно до норми, яка міститься у ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1, належала ОСОБА_4, який 11 жовтня 2011 року уклав із ОСОБА_3 договір довічного утримання. За умовами даної угоди спірна квартира передана у власність останнього.

У лютому 2012 року ОСОБА_4 помер. Спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_2, звернувшись у встановлений законом строк із відповідною заявою до Другої житомирської державної нотаріальної контори.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2013 року встановлений факт того, що спадкодавець є рідним дядьком позивачки.

Матеріали справи також свідчать, що 25 квітня 2012 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 25 квітня 2012 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2013 року визнано недійсним договір довічного утримання, укладений 11 жовтня 2011 року між спадкодавцем та ОСОБА_3 При цьому, суд прийшов до висновку, що при укладенні договору довічного утримання ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій не міг керувати ними.

Вказана обставина свідчить про те, що спірна квартира вибула з володіння спадкодавця поза його волею. Позивачка, прийнявши в установленому законом порядку спадщину, з часу її відкриття набула речові права на дане житлове приміщення - право володіння та користування ним, отже й наділена можливістю здійснювати захист цих прав у спосіб, визначений ст. 388 ЦК України.

Доказів про те, що ОСОБА_1, укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири, знала чи повинна була знати про відсутність у ОСОБА_3 права здійснювати її відчуження, матеріали справи не містять. Зазначене свідчить про добросовісність набуття нею права власності на дане майно.

Таким чином, спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі за №6-164цс12.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: