Справа №461/3240/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2015 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на предмет іпотеки,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить звернути стягнення на нежитлові приміщення загальною площею 14,4 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, нежитлові приміщення загальною площею 10,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно.

В обґрунтування позову покликається на те, що 19.02.2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 700 000,00 грн., а остання зобов'язалась повернути такі в строк до 01.03.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 19.02.2015р., предметом якого є нежитлові приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 на праві приватної власності. Позичальник не виконала свої зобов'язання за договором позики у встановлений строк. На вимогу про необхідність виконання зобов'язань не реагує.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоовлити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та додатково зазначив, що відповідач не погоджується з оцінкою вартості предмету іпотеки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що 19.02.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2був укладений договір позики, згідно якого позичкодавець передав позичальнику кошти в сумі 700 000,00 грн., а остання зобов'язалась повернути позику в строк до 01.03.2015 року /а.с.6-7/.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1. ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку Відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконала взятого на себе зобов'язання по вищевказаному договору позики щодо повернення в строк до 01.03.2015 року грошових коштів, чого представник відповідача в судовому засіданні не заперечив.

В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2було укладено договір іпотеки від 19.02.2015р., предметом якого є нежитлові приміщення загальною площею 14,4 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення загальною площею 10,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.16-18/.

Пунктом 15 Іпотечного договору передбаченого, що іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений договором позики термін суми позики та/або при несплаті або частковій несплаті у встановленому договором позики строку суми відсотків, комісії, неустойки.

Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду України у справі №6-124цс13, згідно якої, виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень (предмету іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується договорами купівлі-продажу та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.8,9,12,13/.

Відповідно до висновків експерта про вартість об'єкта оцінки, вартість нежитлового приміщення, загальною площею 14,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 становить 428 730,00 гривень, нежитлового приміщення загальною площею 10,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - 312 620,00 гривень /а.с.24,25/.

Крім того, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 направляв ОСОБА_2 вимогу щодо виконання договірних зобов'язань /а.с.26/, однак, як встановлено, дана вимога залишена відповідачем без належного реагування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки повно та об'єктивно доводиться матеріалами справи, представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, не погодившись лише з оцінкою вартості предмета іпотеки, що жодним чином не спростовує вимог позивача, а тому позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст.3-11,60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме:

· нежитлові приміщення загальною площею 14,4 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_2, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24 квітня 2014 року, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24 квітня 2014 року за реєстровим номером 292;

· нежитлові приміщення загальною площею 10,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_3, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24 квітня 2014 року, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24 квітня 2014 року за реєстровим номером 336,

шляхом визнання права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, яке являється предметом іпотеки:

- нежитлові приміщення загальною площею 14,4 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1;

- нежитлові приміщення загальною площею 10,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1,

в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 19 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С., внесеного до реєстру за номером 875.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.