Справа № 445/1019/15 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/6131/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Куцика І.Б.

з участю представника відповідача Піддубної Х.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Золочівської міської ради Львівської області на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Золочівської міської ради Львівської області про визнання права власності на самочинне будівництво,-

встановила:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Золочівської міської ради Львівської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 10.04.2013 року на підставі цивільно-правових договорів купівлі продажу набув у власність земельну ділянку площею 0,0960 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1. На належній йому земельній ділянці провів реконструкцію садибного індивідуального житлового будинку. 18.09.2013 року експерт з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_5 склав Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, з якого вбачається відповідність будівельних конструкцій житлового будинку діючим державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також можливості безпечної їх експлуатації.

06.11.2013 року державний інспектор відділу державного контролю за будівництвом об'єктів Східного напрямку провів перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за наслідками якої складено Акт № 20/22-ф.

В ході перевірки встановлено, що позивач на земельній ділянці на АДРЕСА_1 в межах червоних ліній автодороги Н-02 Львів-Тернопіль, в охоронній зоні Львівського водогону діаметром 1,2 м. проводить реконструкцію садибного індивідуального житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадських призначень (II категорія складності згідно з звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 18.09.2013 року) без проектної документації та права на виконання будівельних робіт, чим порушив вимоги ст.ст. 7, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 3.32, п. 8.11 ДБН 360-92**.

За наслідками перевірки Інспекція ДАБК у Львівській області видала припис № 20/11-ф від 06.11.2013 року, яким зобов'язала позивача у 60-денний термін з дня отримання цього припису знести самовільні прибудови і надбудови з приведенням житлового будинку на АДРЕСА_1 до попереднього стану згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 04.04.2013 року, виданого Золочівським МБТІ.

Крім акта перевірки та припису про усунення порушень законодавства Інспекція ДАБК у Львівські області також оформила протокол № 20/11-ф від 06.11.2013 року про адміністративне правопорушення.

Постановою № 16/384-ф від 18.11.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 6800 грн.

В свою чергу, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 року по справі № 813/9050/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 року по справі № 3236/14/876, визнано протиправним та скасовано припис № 20/11-ф від 06.11.2013 року.

Враховуючи наведені обставини та з покликанням на ст. 376 ЦК України, просив визнати за ним право власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, загальною площею - 130 кв.м. (житлова площа - 25,90 кв.м. і допоміжна площа - 104,10 кв.м.), господарську будівлю, загальною площею - 42,60 кв.м.; гараж загальною площею - 123,0 кв.м.; септик, площею - 1,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, загальною площею - 130 кв.м. (житлова площа - 25,90 кв.м. і допоміжна площа - 101,10 кв.м.), господарську будівлю, загальною площею - 42,60 кв.м.; гараж загальною площею - 123,0 кв.м.; септик, площею - 1,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення оскаржив представник відповідача Золочівської міської ради Львівської області, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає що судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі покликається на роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» де передбачено, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 14.03.2014 року звертався до Золочівської міської ради Львівської області з приводу узаконення самовільно проведеної реконструкції житлового будинку торгівельно-побутового призначення, однак Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області № 123 від 15.05.2014 року йому відмовлено в узаконенні самовільно проведеної реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1. Позивачу роз'яснено підстави відмови та порядок проведення узаконення даного самовільного будівництва зокрема, необхідність спершу провести зміну цільового призначення земельної ділянки відповідно до вимог ст. 20 ЗК України.

Крім цього зазначає, що із заяви ОСОБА_4 від 27.04.2014 року до Золочівської міської ради Львівської області про погодження тимчасового режиму роботи торгівельно-побутового приміщення в АДРЕСА_1, а саме магазину, кафе, автосервісу вбачається, що після реконструкції житловий будинок фактично став спорудою громадського призначення.

На думку апелянта, по АДРЕСА_1 розташовано не житловий будинок, а інший об'єкт, а саме будинок для роздрібної торгівлі (магазин) та громадського харчування (кафе), мотель, автомийка, що відповідає визначенню п. 2.3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Дрежбуду України від 24.05.2001 року № 127 «Будинки та споруди громадського призначення», а відтак ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на фактично неіснуючий об'єкт.

Судом не досліджувався факт існування за вищевказаною адресою індивідуального (садибного) житлового будинку, господарських будівель, гаража та септика станом на час розгляду справи, визнання права власності на які є предметом позову.

Також, актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 20/22-ф від 06.11.2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області встановлено, що позивач провів реконструкцію індивідуального (садибного) житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення в межах червоних ліній автодороги Н-02 Львів-Тернопіль, в охоронюваній зоні Львівського водогону діаметром 1,2 м., при цьому у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову відділу містобудування та архітектури Золочівської РДА та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, судом відмовлено.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року.

Представник відповідача Піддубна Х.Г. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам, викладеним у скарзі.

Позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 133,134), в судове засідання апеляційної інстанції 17.11.2015 року повторно не прибули, позивач подав заяву про відкладення розгляду справи з тих підстав, що він не може прибути у зв"язку із хворобою.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Зважаючи на задоволення попереднього клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв"язку із його хворобою 27.10.2015 року, а також не забезпечення явки свого представника ОСОБА_6 в дане судове засідання, беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що позивач звертався до виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області з приводу узаконення проведеної реконструкції, проте рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області від 15.04.2014 року № 123 ОСОБА_4 відмовлено.

Встановивши, що проведена реконструкція житлового будинку з вбудованими прибудинковими приміщеннями громадського призначення не порушує права інших осіб та суспільні інтереси громади міста Золочева, суд першої інстанції визнав право власності позивача на спірний індивідуальний (садибний) житловий будинок.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2013 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої сторони, укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 430, відповідно до умов якого позивач став власником земельної ділянки площею 0,0960 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Право власності ОСОБА_4 підтверджується Витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2258993 від 10.04.2013 року (а.с. 10-11).

Крім цього, 10.04.2013 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 також укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 427, за яким позивач набув у власність житловий будинок з господарськими та дворовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2258932 від 10.04.2013 року (а.с. 12-15).

Набувши вищезгадане майно у власність, позивач здійснив реконструкцію садибного індивідуального житлового будинку, про що складено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, експертом з технічного обстеження будівель і споруд, Звіт від 18.09.2013 року про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуального (садибного) житлового будинку з господарськими (присадибними) будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновків експерта, в будівельних конструкціях та елементах індивідуального (садибного) житлового будинку, всіх господарських (присадибних) будівель і споруд - пошкоджень, тріщин, відшарувань та дефектів не виявлено. Будівельні конструкції індивідуального (садибного) житлового будинку під літ. «А» з прибудовою: під літ. «а», господарської будівлі під літ. «Б»; гаража під літ. «В» і септика під ліг. «І» - відповідають діючим державним стандартам, будівельним нормам і правилам (а.с. 16-25).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Разом з тим, під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно із п. 5 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" контроль за виконанням підготовчих робіт з винесення інженерних мереж, будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

З Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 20/22-ф від 06.11.2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області встановлено, що позивач ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 провів реконструкцію індивідуального (садибного) житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення в межах червоних ліній автодороги Н-02 Львів- Тернопіль, в охоронюваній зоні Львівського водогону діаметром 1,2 м., чим порушив ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Отримати Акт позивач 06.11.2013 року відмовився (а.с. 39-40).

Відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Встановивши порушення, 06.11.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області внесено припис гр. ОСОБА_4 щодо реконструкції (самочинного будівництва) житлового будинку на АДРЕСА_1 (а.с. 41-42).

Крім акта перевірки та припису про усунення порушень законодавства, представник Інспекції ДАБК у Львівські області також оформив протокол № 20/11-ф від 06.11.2013 року про адміністративне правопорушення. За наслідками розгляду протоколу, прийнято постанову № 16/384-ф від 18.11.2013 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КпАП України (виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, вчинені щодо об'єктів II категорії складності) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 6800 грн., який позивач сплатив (а.с. 43-48).

В свою чергу, позивач звертався до виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області з приводу узаконення проведеної реконструкції, проте рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області від 15.04.2014 року № 123 останньому відмовлено та звернуто увагу на відповідні дії, які необхідно вчинити для узаконення самовільного будівництва, зокрема про необхідність провести зміну цільового призначення земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 20 ЗК України, у зв'язку з її використанням не за цільовим призначенням (а.с. 72-73).

Також, судом встановлено, що згідно із Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2258993 від 10.04.2013 року, цільовим призначенням земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,096 га. - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

27.04.2014 року позивач звернувся до Золочівської міської ради Львівської області із заявою про погодження тимчасового режиму роботи торгівельно-побутового приміщення в АДРЕСА_1, а саме магазину, кафе, автосервісу, відтак після реконструкції житловий будинок фактично став спорудою громадського призначення, що не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, на якій знаходиться вказане нерухоме майно..

Разом з тим, відповідно до роз»яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року (в редакції від 14.10.2014 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Судом встановлено, що позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття спірного об'єкта після реконструкції до експлуатації, а також не оскаржував у порядку адміністративного судочинства дії відповідного органу у випадку відмови в прийнятті в експлуатацію такого об»єкта.

Окрім цього, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 20/22-ф від 06.11.2013 року реконструкція індивідуального (садибного) житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення проведена позивачем в межах червоних ліній автодороги Н-02 Львів- Тернопіль, в охоронюваній зоні Львівського водогону діаметром 1,2 м., чим порушено вимоги ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що реконструкція спірного житлового будинку з вбудованими прибудинковими приміщенням громадського призначення не порушує права інших осіб, не відповідає встановленим обставинам справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Золочівської міської ради Львівської області - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до Золочівської міської ради Львівської області про визнання права власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, загальною площею - 130 кв.м. (житлова площа - 25,90 кв.м. і допоміжна площа - 104,10 кв.м.), господарську будівлю, загальною площею - 42,60 кв.м.; гараж загальною площею - 123,0 кв.м.; септик, площею - 1,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Золочівської міської ради Львівської області 1827 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин