Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області до ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого майна та приведення земельної ділянки до попереднього стану, за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року Бориспільський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування його зазначив, що відповідач на належній їй на праві власності земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1, без погодження та затвердження проектної документації, з порушенням протипожежних нормативів та будівельних правил здійснювала будівництво індивідуального жилого будинку розміром 14,0 м х 15,6 м, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 14 жовтня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (далі - Інспекція) ОСОБА_3 видано припис про заборону здійснення будь-яких будівельних робіт, а рішенням Виконавчого комітету Вишенківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 21 жовтня 2010 року № 450 відповідача зобов'язано призупинити будівельні роботи з будівництва жилого будинку до оформлення дозвільних документів, однак остання продовжувала зведення будинку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво, проведення відповідної перебудови якого неможливе, Бориспільський міжрайонний прокурор просив позов задовольнити та зобов'язати відповідача за власні кошти знести самочинно зведений будинок з одночасним приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 18 березня 2010 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0873 га, розташовану у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 самочинно було розпочато будівництво житлового будинку, яке відповідно до висновків перевірки Інспекції проводилося без погодження та затвердження проектної документації, з порушенням протипожежних нормативів, без дотримання вимог ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» та Державних будівельних норм 360-92 «Про планування та забудову міських та сільських поселень» (далі - ДБН).

14 жовтня 2010 року Інспекцією ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 96 КУпАП, а також видано припис про заборону здійснення будь-яких будівельних робіт, яким зобов'язано відповідачку в місячний строк привести у відповідність до вимог чинного законодавства документи дозвільного характеру та пред'явити в Інспекцію погоджену та затверджену будівельну документацію та зупинити 14 жовтня 2010 року будівельні роботи. Вказаний припис ОСОБА_3 виконано не було.

Рішенням Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 17 лютого 2011 року № 57 ОСОБА_3 було надано дозвіл на самовільно розпочате будівництво об'єкта містобудування «Індивідуальний житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,0873 га та попереджено, що будь-які будівельно-монтажні роботи заборонено проводити без розробленої, погодженої і затвердженої документації та дозволу Інспекції на виконання будівельно-монтажних робіт.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність, тобто не довів істотність порушення відповідачкою будівельних норм і правил.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2014 року ухвалу суду апеляційної інстанції від 27 травня 2014 року, якою залишено без змін рішення районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог у даній цивільній справі було скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування зазначеної ухвали апеляційного суду було те, що апеляційний суд не перевірив, чи було ОСОБА_3 дотримано та затверджено проектну документацію на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку на належній їй земельній ділянці, чи проводиться будівництво з дотримання протипожежних норм. Також суду апеляційної інстанції було роз'яснено, що врахування істотності порушень при будівництві мається на увазі при наявності проекту будівництва і відхилення від нього.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Висновками та мотивами, з яких скасовано рішення, необхідно вважати положення мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених статтею 338 ЦПК України підстав для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд та їх кваліфікації процесуальним законодавством як таких.

Суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи не врахував висновків колегії суддів суду касаційної інстанції та ухвалив рішення з тих же підстав, не встановивши при цьому фактичних обставин справи щодо наявності у відповідачки проекту будівництва.

Разом з тим, розглянувши спір у порядку цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення районного суду, залишив поза увагою, що позивач - інспекція державного архітектурно-будівельного контролю - звернулась до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, та не перевірив, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Адже пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 3 вказаного Положення основними завданнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на зазначені обставини не звернув уваги, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не виконав ухвали суду касаційної інстанції та не визначився, чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства, а тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська