АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 282/1100/14 Головуючий у 1 - й інстанції: Цимбал І.К.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8371/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ВасилякоРомана Олександровича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у липні 2014 року.

Зазначав, що 11.03.2008 року між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 061-2008-611, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 85 260,00 доларів США, строком до 01.03.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,45% річних.

Для забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 061-2008-611-Р/1 від 11.03.2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору.

Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, натомість позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 17.06.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 156 250,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 837 569,79 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути на його користь зазначену заборгованість з поручителя ОСОБА_3

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 11.03.2008 року між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 061-2008-611, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 85 260,00 доларів США, строком до 01.03.2028 року, зі сплатою 13,45% річних.

Згідно п. 2.4 кредитного договору погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів.

Для забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 061-2008-611-Р/1 від 11.03.2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованість за кредитним договором № 061-2008-611 станом на 17.06.2014 року складала 156250,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 837 569,79 грн.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що останній платіж позичальником було здійснено 03.02.2009 року.

Під час розгляду справи також встановлено, що у 2012 році ПАТ «Універсал банк» зверталось до суду з позовом про стягнення з позичальника ОСОБА_5 достроково заборгованості за кредитним договором № 061-2008-611 від 11.03.2008 року на підставі п. 5.2.5 кредитного договору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.10.2012 року позов задоволено частково. Стянуто з ОСОБА_5 на користь банку 973 251 грн. боргу.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2013 року рішення суду першої інстанції змінено. Визначено що стягненню з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал банк» підлягає заборгованість за кредитним договором в сумі 122 897,71 доларів США, що еквівалентно 981 915,81 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому же обсягу, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, позичальник ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01.03.2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання, згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, який є обов'язковим для всіх судів України відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 061-2008-611 від 11.03.2008 року вбачається, що останній платіж позичальником був здійснений 03.02.2009 року, період з якого банком почала нараховуватись заборгованість починається з 01.03.2009 року.

У 2012 році позивач звертався до позичальника ОСОБА_4 з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 061-2008-611 на підставі п. 5.2.5 кредитного договору.

Оскільки відповідач звернувся до суду з позовом до поручителя в липні 2014 року, натомість останній платіж по кредиту був здійснений позичальником в лютому 2009 року, а рішення про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з позичальника ухвалено у 2012 році, суд приходить до висновку про пропущення відповідачем строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості на протязі шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, від дня настання строку виконання основного зобов'язання, пред'явленні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк пред'явлення вимоги до поручителя не пропущенний, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлений до 01.03.2028 року, не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки не ґрунтується на вимогах ст. 559 ЦК України та висновках Верховного Суду України викладених у Постанові за результатом розгляду справи № 6-53цс14.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Василяки Романа Олександровича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: