У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення аліментів на неповнолітнього сина,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини його доходів кожного місяця на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 до закінчення ним навчання.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утриманні.

Вказала, що син продовжує навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Професійний аграрний ліцей» (далі - ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей») на денній формі навчання, запланований термін закінчення навчання до 20 лютого 2016 року, втім відповідач не надає допомоги на навчання сина.

Посилаючись на незадовільний матеріальний стан сім'ї, а також на можливість ОСОБА_4 надавати кошти на навчання сина, просила позов задовольнити.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3 аліменти на навчання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05 березня 2015 року до 20 лютого 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині утримання аліментів у межах щомісячного платежу допущено до негайного виконання.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на навчання повнолітнього сина, а тому розмір аліментів має становити 1/8 частини його заробітку (доходу).

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час розгляду справи зареєстрований з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а. с. 3).

ОСОБА_5 навчається на денній формі у ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» м. Кобеляки у групі ТМ-12 (безплатне навчання), перебуває на неповному державному забезпеченні та отримує стипендію у розмірі 275 грн. Усього за період навчання з вересня 2014 року по лютий 2015 року йому було виплачено 2001 грн 60 коп., що підтверджується довідками ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» м. Кобеляки від 25 березня 2015 року № № 165, 166; запланований термін закінчення навчання до 20 лютого 2016 року (а. с. 29, 38).

Крім того установлено, що ОСОБА_5 на період навчання забезпечений гуртожитком безкоштовно, харчується у їдальні ліцею за кошти, які згідно з його заявою перераховуються зі стипендії на благодійний рахунок для харчування (а. с. 28).

Також матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 працює вчителем у Піщанській ЗОШ І-ІІІ ст., а загальна сума його доходу за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року за винятком аліментів становить 16 637 грн 21 коп. (а. с. 37).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на користь повнолітнього сина, оскільки він перебуває на диспансерному обліку у лікарів, періодично лікується, крім того на його утриманні перебуває його дружина ОСОБА_7, яка не працює, а також її син ОСОБА_8, 1999 року народження. При цьому зазначав, що позивачкою не надано доказів вартості витрат на навчання, оскільки їх син перебуває на неповному державному забезпеченні, на період навчання забезпечений гуртожитком безкоштовно та навчається на безкоштовній основі.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 цієї статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм сімейного права, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, вирішили спір в межах заявлених позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшовши обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та наявність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у визначеному судом розмірі, виходячи з засад розумності та виваженості.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська