У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів:Кафідової О.В., Попович О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2014 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача 25000 грн моральної шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця.

Позов мотивовано тим, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2013 року скасовано постанову від 8 вересня 2010 року про закінчення виконавчого провадження № ВП 4766679, що свідчить про факт незаконності дій державного виконавця Дмитріва А.Р. при здійсненні виконавчих дій. Внаслідок таких неправомірних дій, позивач не мала можливості тривалий час, з 2004 року виконати рішення суду, яке набрало законної сили. Такими діями державного виконавця позивачу завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 25000 грн і просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року рішення районного суду змінено, у задоволенні позову відмовлено, з інших підстав.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана незаконними діями чи бездіяльністю посадових осіб при здійсненні своїх повноважень підлягає відшкодуванню за рахунок держави з коштів державного бюджету. Позивачем пред'явлено вимогу лише до відділу державної виконавчої служби. При цьому суд не наділений правом, без згоди позивача, здійснити заміну чи залучення співвідповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю апеляційний суд виходив з того, що відповідальність за заподіяння моральної шкоди наступає, лише у випадках, передбачених законодавством. Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.1174 ЦК України встановлено підстави для відшкодування шкоди (збитків), заподіяних державним виконавцем фізичним чи юридичним особам від час виконання рішення (під час проведення виконавчого провадження), а не підстави для відшкодування моральної шкоди. Факт скасування ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2013 року постанови ВП 476679 про закінчення виконавчого провадження від 8 вересня 2010 року, винесеної державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького управління юстиції Дмитрів А.Р., не можна розглядати як факт протиправної поведінки державного виконавця щодо позивача, тому позов про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2013 року скасовано постанову від 08 вересня 2010 року про закінчення виконавчого провадження ВП №4766679, винесену державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області - Дмитрів А.Р.

Посилаючись на те, що вказаною постановою встановлено протиправність дій державного виконавця і такими діями їй завдано моральної шкоди позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування такої шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, апеляційний суд помилково виходив з того, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби нормами ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.1174 ЦК України, не передбачено. Оскільки, заявляючи позовні вимоги, позивач посилалася на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону «Про державну виконавчу службу».

При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-48цс13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування для усіх судів України.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції вказаних норм та висновків Верховного Суду України не врахував. Не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
судді О.В. Кафідова
О.В. Попович
О.В. Умнова
І.М. Фаловська