Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСД Україна» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у квітні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 101 223,89грн. заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 10 серпня 2007р. між ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала 25 000грн. строком на 36 місяців зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами та зобов'язалася погашати кредитну заборгованість щомісячними платежами відповідно до графіку платежів.

31 жовтня 2008р. банк уклав договір факторингу з приватною компанією «Буквелью Інвестментс Лімітед», який у свою чергу 19 листопада 2008р. уклав договір цесії з позивачем.

Позивач стверджував, що з 20 грудня 2008р. відповідач не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з врахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням суду від 10 грудня 2014р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на неповно встановлені судом обставини справи, неправильність проведених розрахунків, а також незастосування позовної давності, про яку було заявлено у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 серпня 2007р. між ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала 25 000грн. строком на 36 місяців зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами та зобов'язалася погашати кредитну заборгованість щомісячними платежами відповідно до графіку платежів.

№ апеляційного провадження:22-ц/2796/3487/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Отримання коштів за кредитним договором підтверджено заявою про видачу готівки від 10 серпня 2007р. та не заперечувалося відповідачем під час судового розгляду.

31 жовтня 2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Ренессанс

- 2 -

Капітал» та Приватною компанією «Буквелью Інвестментс Лімітед» був укладений договір факторингу № 1008/1, відповідно до якого банк передав фактору право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

19 листопада 2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСД Україна» та Приватною компанією «Буквелью Інвестментс Лімітед» укладено договір уступки права вимоги № 1108/1, на підставі якого позивач придбав право вимоги за кредитним договором, який був укладений відповідачем.

Відповідно до реєстру боржників позивач придбав право вимоги до відповідача на заборгованість у сумі 45 754грн. 50коп., яка складалася: із заборгованості по кредиту у сумі 25 000грн., заборгованості за процентами у сумі 7 373грн. 03коп., заборгованості за комісією у сумі 6 586грн. 69коп. та штрафу (пені) у сумі 6 794грн. 78коп.

Відповідач належним чином свої вимоги за кредитним договором не виконувала, останній платіж по погашенню кредитної заборгованості нею був внесений 28 січня 2008р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з його доведеності.

При цьому, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, судом першої інстанції до уваги прийняті не були, з мотивів, які не наведені у судовому рішенні.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За кредитним договором, який був укладений між банком та відповідачем, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 9 серпня 2010р.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для

- 3 -

окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У даній справі відповідач зобов'язалася щомісячно сплачувати повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту. Також сторонами була встановлена відповідальність за порушення графіка повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії - штраф у розмірі 5% від простроченої суми.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Разом з тим, частиною 1 статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідачем суду були надані копії квитанцій про оплату нею на рахунок позивача у погашення заборгованості за кредитним договором 29 жовтня 2013р. - 500грн., 2 грудня 2013р. - 800грн. та 28 січня 2014р. - 500грн.

Отже, вказаними діями відповідач підтвердила визнання нею боргу за кредитним договором і саме перед позивачем, тому строк позовної давності стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та комісією за обслуговування кредиту перервався і вказані позовні вимоги підлягають задоволенню з вирахуванням суми, сплаченої відповідачем за час перебування справи на розгляді у суді.

Твердження апелянта про те, що вона здійснювала погашення заборгованості протягом 2008-2009р. у розмірі, більшому, ніж зазначено позивачем, належними доказами не підтвердженні, тому вважають колегією суддів безпідставними.

При цьому, позовні вимоги про стягнення штрафу (пені) у сумі 6 794грн. 78коп. задоволенню не підлягають, оскільки з наданого позивачем розрахунку вбачається, що вказаний штраф нарахований за період з 10 вересня 2007р. по 10 жовтня 2008р., даний позов пред'явлено до суду у квітні 2013р., тобто за межами строку, встановленого у статті 258 ЦК України, і відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено про застосування позовної давності.

На вказані обставини справи не звернув уваги суд першої інстанції, неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні.

Під час розгляду справи апеляційним судом позивачем було подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому позивач відмовився від позовних вимог про стягнення з відповідача пені за подвійною обліковою ставкою НБУ у сумі 35 435грн. 82коп., трьох відсотків річних у сумі 5 986грн. 94коп. та інфляційних втрат у сумі 59 801грн. 13коп. (с.с.190-191).

Відповідно до ст. 306 ЦПК України в апеляційному суді позивач має право відмовити-

ся від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці проце-

- 4 -

суальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Позивач подав письмову заяву про відмову від позову, яка підписана директором ТОВ «АСД Україна» Осипчуком С.В. 6 березня 2015р.

Судом роз'яснені наслідки відмови від позову на стадії апеляційного розгляду представнику позивача, який відповідно до виданої довіреності має право часткової відмови від позовних вимог (с.с.159).

Враховуючи, що відмова від позову є правом позивача, наслідки відмови від позову позивачу роз'яснені, у суду відсутні підстави не прийняти відмову позивача від частини позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим прийняти відмову позивача від позовних вимог про стягнення з відповідача пені за подвійною обліковою ставкою НБУ у сумі 35 435грн. 82коп., трьох відсотків річних у сумі 5 986грн. 94коп. та інфляційних втрат у сумі 59 801грн. 13коп., скасувати рішення суду в цій частині та закрити провадження у справі в цій частині.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України зменшенню підлягає і розмір судового збору, який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.303, 306, 307, 309, 310, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «АСД Україна» від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені у сумі 35 435грн. 82коп., трьох відсотків річних у сумі 5 986грн. 94коп. та інфляційних втрат у сумі 59 801грн. 13коп.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014р. у зазначеній частині скасувати і провадження у справі в цій частині закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014р. в іншій частині позовних вимог змінити, зменшивши розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСД Україна» до 37 159грн.72коп. та розмір судового збору до 371грн. 60коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: