Справа № 740/2093/15 Провадження № 22-ц/795/1649/2015 Головуючий у I інстанції Куровський Ю. В. Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Хромець Н.С. Бечка Є.М.

при секретарі Мартиновій А.В.

за участі представника СТОВ „Дружба Нова ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба Нова» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, яким позов ОСОБА_3 було задоволено, відповідач просить вказане рішення скасувати з підстав його незаконності, необґрунтованості та вважаючи, що рішення ухвалене з порушенням закону.

Апелянт зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.ст.2,3,8,15,213 ЦПК України, положенням п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» та положенням ст.ст. 19,20,31 Земельного Кодексу України, а також, ст. 8,15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 1, 20 Закону України «Про фермерські господарства».

Відповідач вважає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено докази, наявні у справі, залишено поза увагою доводи письмових заперечень на позов та заперечень представника у судовому засіданні про відсутність у ОСОБА_3 права на звернення до суду з даним позовом, оскільки доказів порушення його права позивачем не наведено та в суді не було встановлено, як того вимагає ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України.

На думку апелянта судом порушено приписи ст.360-7 ЦПК України, оскільки не враховано правова позиція Верховного Суду України, висловлена за результатом розгляду 25.12.2013 року справи № 6-78цс13 , в якій також звертається увага на те, що суди не мають залишати поза увагою вимоги ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, повинні встановлювати , чи дійсно порушені права позивача, а також зясовувати , в чому саме полягає порушення законних прав позивача.

На думку відповідача, висновок суду з посиланням на п.2.6 Договору про те, що земельна ділянка в суборенду СТОВ „ Дружба-Нова була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не для ведення фермерського господарства, змінює цільове призначення земель, отже, суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про оренду землі», є хибним.

Згідно приписів ст. 15 Закону України „ Про оренду землі до істотних умов договору віднесено цільове призначенні ділянки і це обовязково зазначається у договорі. Як вбачається і з договору оренди і з договору суборенди, і в оренду, і в суборенду передавались землі з однаковим цільовим призначенням та одного виду землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства. Тому, договір суборенди повністю відповідає положенням ст. 203 ЦК України.

Також, апелянт вказує, що суд належним чином не дослідив та не дав правової оцінки правовідносинам, які існують між фермерським господарством «Дуболугівське» та позивачем ОСОБА_3 у поєднанні зі спірним договором суборенди.

У судовому засіданні представник СТОВ„ Дружба-Нова апеляційну скаргу підтримав, пославшись на обставини, наведені у її обґрунтуванні та просив задовольнити. Крім того, апелянт посилався на лист - розяснення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 05.08.2015 року, в якому конкретний випадок аналізується як такий, що не свідчить про зміну цільового призначення земельної ділянки, переданої в суборенду.

Представник третьої особи Головного управління держгеокадастру України в Чернігівській області апеляційну скаргу просив відхилити, зазначаючи, що вказаним договором суборенди земельна ділянка була передана відповідачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що свідчить про зміну її цільового призначення за договором, тобто, було порушено приписи ст.8 Закону України „ Про оренду землі.

Позивач та його представник у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ніжинська райдержадміністрація та Держгеокадастр в Ніжинському районі - треті особи, у судове засідання не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі їх представника.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом встановлено, що 29.12.2011 року на підставі розпорядження Ніжинської РДА Чернігівської області від 24.10.2011 року №450 між Ніжинською райдержадміністрацією та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 177,9340 га (кадастровий номер :12:001:002) із земель Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівського району, яка перебуває в державній власності.

Відповідно до п.1 та п.13 договору оренди земельна ділянка була передана ОСОБА_3 в оренду, як земля сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства та для вирощування сільськогосподарських культур.

Згідно п.14 Договору «Цільове призначення земельної ділянки А-10.02. Для ведення фермерського господарства. Пунктом 28 вказаного договору надавалось право орендарю без згоди орендодавця передавати земельну ділянку в суборенду. Договір оренди зареєстровано управлінням держкомзему у Ніжинському районі 02.04.2012 року .

03.07.2014 року ОСОБА_3 уклав договір суборенди спірної земельної ділянки із СТОВ „Дружба-Нова, договір зареєстровано реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного управління юстиції 03.07.2014 року. Відповідно до п.2.6 Договору суборенди земельна ділянка передається суборендарю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відповідно до п. 5.1 та п.5.2 цього договору земельна ділянка передається в суборенду для вирощування сільськогосподарської продукції, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення ( 01.02 Для ведення фермерського господарства).

Звертаючись з позовом про визнання договору суборенди недійсним ОСОБА_3 посилався на те, що вказаний договір суперечить ст.8 Закону України „Про оренду землі, оскільки передача в суборенду земельної ділянки відбулась зі зміною її цільового призначення та без дозволу орендодавця, у той час, як СТОВ «Дружба Нова» не є фермерським господарством, а займається веденням товарного сільськогосподарського виробництва, а тому укладений з ним договір суборенди земельної ділянки змінює цільове призначення земельної ділянки зазначене у договорі оренди.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір суборенди земельної ділянки укладений з порушенням вимог ст. 8 Закону України «Про оренду землі», оскільки передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та вимогам закону і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Умовами укладеного договору оренди від 29.12.2011 року, а саме , п.п. 13-15 розділу Умови використання земельної ділянки, передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарських культур. Цільове призначення земельної ділянки А-01.02- Для ведення фермерського господарства. Умови збереження стану об»єкта - використання за цільовим призначенням.

У пункті 2.6 договору суборенди від 03.07.2014 року зазначено, що земельна ділянка, яка передається в суборенду за цим договором для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не має ніяких недоліків, які б перешкоджали її ефективному використанню за цільовим призначенням.

Пунктом 5.1 та 5.2 Розділу Умови використання земельної ділянки передбачено, що в суборенду передається земельна ділянка для вирощування сільськогосподарської продукції, а цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення ( 01.02 Для ведення фермерського господарства).

Враховуючи, що згідно з п.2.6 договору суборенди спірна земельна ділянка надавалась відповідачу в суборенду для ведення товарного сільгоспвиробництва, а Умовами використання спірної земельної ділянки прямо зазначено, що її цільовим призначенням є ведення фермерського господарства , передача земельної ділянки в суборенду юридичній особі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва змінює її цільове призначення, а тому суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про оренду землі».

Доводи відповідача щодо відсутності у позивача ОСОБА_3 права звертатись до суду з позовом про визнання договору недійсним через відсутність порушень його права або охоронюваного законом інтересу відповідачем не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Правочини, у том числі і оспорюваний договір суборенди земельної ділянки, передбачають набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків сторін правочину ( ч.1 ст. 202 ЦК України). Договір, якій оспорює у даній справі позивач, для нього встановлює певні обовязки з порушеннями вимог Закону України «Про оренду землі». Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчинення правочину.

Висновок суду першої інстанції про невідповідність договору суборенди нормам ст. 8 Закону України «Про оренду землі» є вірним.

Посилання відповідача на ст.ст. 19,20, 31 Земельного Кодексу України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі» , ст.ст. 1, 20 Закону України «Про фермерські господарства» висновків суду першої інстанції не спростовують виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 19 «Категорії земель» ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі ,землі сільськогосподарського призначення. Приписами ч.5 ст. 20 ЗК України встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Класифікація видів цільового призначення земель затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 року за № 1011/18603. Відповідно до цього нормативного акта із земель сільськогосподарського призначення окремими є види цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 01.01» і «для ведення фермерського господарства 01.02».

Стаття 96 ЗК України зобовязує землекористувача забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Виходячи з аналізу зазначених вище нормативних актів, у тому числі і землі з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства» можуть використовуватись виключно фермерськими господарствами .

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» не є фермерським господарством.

Але, як вбачається з п. 2.6 договору суборенди землі від 03 липня 2014 року земельна ділянка за цими договором передається для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, є окремим видом використання земель (01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що умови договору суборенди від 03.07.2014 року не відповідають ч.1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі», якою встановлено, що земельна ділянка може передаватись орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, а також ст. 96 ЗК України, яка зобовязує землекористувача забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: