Справа № 2-7/11
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2011 Володарський районний суд Київської області

у складі:

головуючого судді Яковенко О.М.

при секретарі Кулинич Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володарка справу за позовом ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Володарський професійний аграрний ліцей», третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з названою заявою, в якій посилався на те, що він з 13 вересня 1985 року працював у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Володарський професійний аграрний ліцей»на різних посадах на умовах безстрокового трудового договору.

27 вересня 2010 року наказом № 111-к його було звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, таким, що проведено без законних підстав та з порушенням встановленого порядку звільнення по п.1 ст. 40 КЗпП України, а також таким, що порушує його конституційні права та чинне законодавство, зокрема:

1. Його не було повідомлено за два місяці про наступне вивільнення з 28 вересня 2010 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України, як це передбачено п. 1 ст. 40 і ст. 49-2 КЗпП України.

2. Звільнення проведено без згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації.

3. Звільнення проведено в день перебування на лікарняному.

Звільнення з роботи стало повною несподіванкою для нього, що привело до нервового струсу, моральних страждань з приводу незаконних дій директора ОСОБА_2 по відношенню до нього, тому просив на відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 10 тисяч гривень, поновити на посаді вихователя і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 вересня 2010 року по 20 січня 2011 року в розмірі 12665 грн. 16 коп.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача позовних вимог не визнав, пояснив суду, що при звільненні ОСОБА_1 з посади вихователя не допущено порушень законодавства про працю, зокрема п. 1 ст. 40, 49-2 КЗпП України, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Третя особа на стороні відповідача позову не визнала дала пояснення суду, що ОСОБА_1 звільнений з дотриманням трудового законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, третьої особи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

По справі встановлено, що наказом № 215 від 13 вересня 1985 року ОСОБА_1 зараховано на посаду вихователя та керівника духового оркестру Володарського СПТУ 27 на даний час це Державний професійно-технічний навчальний заклад «Володарський професійний аграрний ліцей».

Наказом № 111-к від 27 вересня 2010 року ОСОБА_1 звільнено з посади вихователя у звязку з скороченням штату з 28 вересня 2010 року.

Вказані факти підтверджені поясненнями сторін, третьої особи та копіями наказів, копією трудової книжки.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 із змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів»розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

У день звільнення 28.09.2010 року ОСОБА_1 видано лікарняний листок, що підтверджено поясненнями сторін, третьої особи, це ж вбачається з листка непрацездатності серія АБМ № 804756.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації); 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження в справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник або уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду.

Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі ( п. 15 Постанови Пленуму).

03.12.2010 року відбулося засідання профспілкового комітету, профспілковий комітет відмовив у згоді на звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя.

Розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи додержано власником чи уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України адміністрацією порушено вимоги ст. 43, глави ІІІ А «Забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників»КЗпП України, що підтверджено поясненнями позивача і третьої сторони директора навчального закладу ОСОБА_2, який підтвердив, що у закладі не проводились збори про наступне вивільнення працівників.

Позивач ОСОБА_1 звільнений без законних підстав, він повинен бути поновлений на попередній роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»постановлено, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Для розрахунку суд бере до уваги заробітну плату за два останні повні місяці роботи перед звільненням із довідки ДПТНЗ «Володарський професійний аграрний ліцей № 46 від 15.10.2010 року, наданої для предявлення до Володарського районного центру зайнятості, оскільки звільнення позивача проведено у вересні 2010 року (вересень місяць не може братися до розрахунку), а за липень 2010 року в графі заробітна плата прочерк, то суд бере суму заробітної плати за два останні повні місяці роботи перед звільненням (травень і червень 2010 р., яка складає 5941,77 грн. (1699,50 травень + 4242,27 червень, сумарна кількість робочих днів складає 38 ( 17 робочих днів за травень 2010 р. + 21 робочий день за червень 2010 р.)

Таким чином середньоденна заробітна плата за останні два повні місяці роботи перед звільненням становить 156,36 грн. (5941,77 грн: 38 робочих днів).

Оскільки звільнення позивача проведено фактично 27 вересня 2010 року, то у вересні місяці кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 3 дні (28, 29, 30) у жовтні 21, листопаді 22, грудні 2010 року 23, у січні 2011 року станом на 20 січня 12, при цьому загальна кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2010 по 20 січня 2011 року складає 81 (3 вересень) + 21 (жовтень) + 22 (листопад) + 23 (грудень) + 12 (січень 2011 р.)

Таким чином сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2010 по 20 січня 2011 року складає 12665,16 грн (156,36 зарплата за один день) + 81 робочих днів прогулу).

Тому на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути з навчального закладу 12665,16 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач просив стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 тисяч грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗПп України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові проводиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, № 1 від 27.02.2009 р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 13 Постанові Пленуму постановлено, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у спорі з трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач понад 25 років працював у навчальному закладі, виховував учнів, підтримував відносини з іншими викладачами, незаконне звільнення з посади призвело до моральних страждань, порушило нормальні звязки з оточуючими педагогами, це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру душевних страждань, яких зазнав позивач, тому суд прийшов до переконання, що на користь позивача необхідно стягнути для відшкодування моральної шкоди 3 тис. грн..

Позивач звільнений від сплати судових витрат відповідно до ст. 81 ЦПК України, оскільки не підлягають оплаті при зверненні суду заяви про поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати витрат, вони стягуються з відповідача.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, п. 4 ст. 367 ЦПК України, п. 1 ст. 40, ст. ст. 43, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити частково.

Скасувати наказ № 111-к від 27 вересня 2010 року директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Володарський професійний аграрний ліцей»про звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя ДПТНЗ «ВПАЛ»з 28 вересня 2010 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаду вихователя Державного професійно-технічного навчального закладу «Володарський професійний аграрний ліцей»з 28 вересеня 2010 року.

Допустити негайне виконання рішення про поновлення на роботі.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Володарський професійний аграрний ліцей» на користь ОСОБА_1 12665 грн. 16 коп. за час вимушеного прогулу, а також 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Володарський професійний аграрний ліцей» в дохід держави судовий збір в розмірі 157 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Яковенко