АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2552/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: апелянтів: Довгополого О.П., ОСОБА_7,

представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представників Садового товариства «Будівельник» Довгополого Олександра Петровича, Сизька Бориса Борисовича та ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Садового товариства «Будівельник» про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и л а :

06 травня 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до Садового товариства «Будівельник» (далі - СТ «Будівельник») про встановлення земельного сервітуту, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована на території Коробівської сільської ради, СТ «Славутич», Золотоніського району, Черкаської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.08.2008 року.

ОСОБА_8 вказує на те, що навколо СТ «Славутич» з трьох боків, зокрема з південного, північного та східного розташований зрошувальний канал, тому з цих сторін організувати під'їзд до ділянки позивача не можливо.

Із західного боку СТ «Славутич» розташований ліс, що належить Коробівській сільській раді, який має просіку. Через просіку існує стара під'їзна дорога, яка з'єднує СТ «Славутич» та СТ «Будівельник», розташоване з іншого боку лісу. Зазначена дорога проходить по території СТ «Будівельник», по якій члени СТ «Славутич» постійно проїжджали до своїх земельних ділянок раніше, однак, останнім часом члени СТ «Будівельник» почали заборонять всім іншим, зокрема й позивачеві, проїжджати через територію їхнього товариства.

Позивач зазначає, що з метою визначення можливості облаштування іншого проїзду до земельної ділянки він звернувся до Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із заявою про проведення експертного земельно-технічного дослідження з метою визначення можливих варіантів проїзду до земельної ділянки.

Висновком експертного дослідження від 05.12.2014 року встановлено можливий варіант проїзду до земельної ділянки, а саме для проїзду до земельної ділянки необхідно організувати проїзд по садовому товариству «Будівельник» на відстані 110 м. від воріт на виїзді садового товариства «Будівельник» для під'їзду до лісу, в якому знаходиться просіка на відстані 297,50 м, через яку можливо організувати проїзд до земельної ділянки.

У зв'язку з неможливістю досягнення угоди щодо укладення договору про встановлення сервітуту між сторонами позивач просить суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут з правом проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці садового товариства «Будівельник», Коробівської сільської ради, Золотоніського району, Черкаської області відстанню 110 метрів від воріт на в'їзд садового товариства «Будівельник», відповідно до висновку експертного дослідження № 1563/14-23, 1646/14-23, 1647/14-23 від 05.12.2014 року, проведеного Черкаським відділенням КНДІСЕ.

08 червня 2015 року представник СТ «Будівельник» заявив клопотання про залучення до справи в якості співвідповідача Коробівську сільську раду Золотоніського району та залучити як третю особу Державне підприємство «Золотоніське лісове господарство».

10 червня 2015 року представник СТ «Будівельник» Довгополий О.П. заявив клопотання про залучення до справи в якості співвідповідача голову садового товариства «Славутич», с. Коробівка, Золотоніського району.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2015 року в задоволенні клопотань відмовлено.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року позов ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту задоволено частково.

Вирішено встановити ОСОБА_8 безоплатний земельний сервітут з правом проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці Садового товариства «Будівельник», Коробівської сільради, Золотоніського району, Черкаської області відстанню 110 м. від воріт на в'їзд даного садового товариства відповідно до висновку експертного дослідження Черкаського відділення КНДІСЕ № 1563/14-23, 1646/14-23, 1647/14-23 від 05.12.2014 року, до припинення обставин неможливості проходу або проїзду іншим шляхом.

В апеляційній скарзі представник СТ «Будівельник» - Довгополий О.П., вважаючи, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту.

В апеляційній скарзі представник СТ «Будівельник» - Сизько Б.Б., вважаючи, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка не була учасником процесу, вважаючи, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства, воно порушує її майнове право на використання земельної ділянки, належної їй на підставі державного акту, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до вимог ст.ст.10, 60,61 ЦПК України, позивачем доведено, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія не можливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. При цьому суд зауважив, що законодавець жодним чином не звільняє відповідача від обов'язку доведення своїх заперечень.

Крім того, у відповідності до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога позивача щодо встановлення постійного сервітуту є не обґрунтованою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи його не законним та не обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 01.08.2008 року ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га у межах Коробівської сільської ради, СТ «Славутич», Золотоніського району, Черкаської області для ведення садівництва (а.с. 5).

Позивач в заяві посилається на те, що навколо СТ «Славутич» з трьох боків, а саме: з південного, північного та східного розташований зрошувальний канал, тому з цих сторін організувати під'їзд до його ділянки неможливо. Із західного боку СТ «Славутич» розташований ліс, що належить Коробівській сільській раді, який має просіку. Через просіку існує стара під'їзна дорога, яка з'єднує СТ «Славутич» та СТ «Будівельник», розташована з іншого боку лісу. Зазначена дорога проходить по території СТ «Будівельник», по якій члени садового товариства «Славутич» постійно проїжджали до своїх земельних ділянок раніше, однак, останнім часом члени СТ «Будівельник» почали забороняти всім іншим, зокрема й позивачеві, проїжджати через територію їхнього товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 ЦК України).

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки, не можливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача не можливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Колегія суддів приходить до висновку, що у порушення наведених норм права та вимог ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції зазначив лише про можливість встановлення земельного сервітуту, проте без встановлення фактичних обставин та дослідження доказів залишилось питання неможливості задоволення потреб позивача іншим способом.

Суд першої інстанції не врахував, що у висновку експертного дослідження № 1563/14-23, 1646/14-23, 1647/14-23 від 05.12.2014 року, проведеного за заявою гр. ОСОБА_8 від 10.11.2014 року, відсутні висновки про неможливість іншого способу обтяження, а клопотання про судову земельно-технічну експертизу, при призначенні якої експерт був би попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку чи за відмову від дачі висновку, сторонами не заявлялося, незважаючи на те, що обов'язок по доведенню необхідності встановлення сервітуту покладається саме на позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд повинен враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання, а також те, що умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційних скарг, представники відповідачів Сизько Б.Б. та Довгополий О.П. заперечували проти встановлення ОСОБА_8 безоплатного сервітуту на право користування належною йому на праві власності частиною земельної ділянки, посилаючись на те, що позивачем не дотримано вимог ч.3 ст.402 ЦК України щодо позасудового урегулювання спору, недоведеності заявлених позовних вимог щодо неможливості проходу, проїзду до своєї земельної ділянки іншим шляхом, можливого порушення права володіння земельною ділянкою інших осіб

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.402 ЦК України звертався до відповідача з пропозицією про встановлення земельного сервітуту.

Проте суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України, встановлюючи земельний сервітут, на вищевказані положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, не врахував доводів представників відповідача, з яких саме підстав вони заперечують проти встановлення безоплатного сервітуту; не навів висновків та доказів про неможливість задоволення такої потреби позивача в інший спосіб; не з'ясував, чи не буде за таким варіантом установлення сервітуту порушуватися права власника земельної ділянки, а саме, чи буде його встановлення у такий спосіб найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Не звернув суд уваги та не перевірив можливість встановлення такого сервітуту з урахуванням прав власника іншої земельної ділянки, яким є апелянт ОСОБА_7 і яка в скарзі зазначає, що оскаржуваним рішенням порушено і її право. Зокрема вона вказує, що за висновком спеціаліста дорога до лісу, в якій ніби-то є просіка на відстані 110м, проходить саме по її ділянці для садівництва, яка є її власністю і якою суд розпорядився, безпідставно передавши у безоплатне користування позивачу.

Згідно довідки №118 від 15.06.2015 року, виданої Коробівською сільською радою, земельна ділянка, через яку планується облаштування проїзду до СТ «Славутич» через СТ «Будівельник» знаходиться в адмінмежах Коробівської сільської ради Золотоніського району та відноситься до земель лісового фонду. Тут же зазначено, що дозволу на проведення вирубки лісу сільською радою не надавалося (а.с.60).

Саме з цих підстав та для з'ясування можливості і необхідності встановлення сервітуту в такий спосіб, як просить позивач, представниками відповідача заявлялося клопотання про залучення до справи як співвідповідачів Коробівську сільську раду Золотоніського району і СТ «Славутич» та як третю особу - Державне підприємство «Золотоніське лісове господарство» та просили заслухати ОСОБА_7 як свідка на предмет порушення її прав, як власника іншої земельної ділянки. Проте ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2015 року в задоволенні клопотань відмовлено.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору не вірно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв незаконне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представників Садового товариства «Будівельник» Довгополого Олександра Петровича, Сизька Бориса Борисовича та ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Садового товариства «Будівельник» про встановлення земельного сервітуту - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Садового товариства «Будівельник» про встановлення земельного сервітуту відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :