Справа № 594/1064/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Денисової Т.С.

з участю секретаря Козар Т.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Камінського М.В.

представника відповідача Лосяцької сільської ради Кійовської Г.Ю.

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

представника відповідача - адвоката Когута О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лосяцької сільської ради Борщівського району, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи Борщівського районного бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Лосяцької сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів Лосяцької сільської ради Борщівського району, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи Борщівського районного бюро технічної інвентаризації, в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Лосяцької сільської ради Борщівського району від 28 квітня 2010 року №22 «Про оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами», а також, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в АДРЕСА_1 видане 14 липня 2010 року виконавчим комітетом Лосяцької сільської ради Борщівського району Тернопільської області на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, посилаючись на те, що таким рішенням виконавчий комітет Лосяцької сільської ради незаконно позбавив його, як члена бувшого колгоспного двору, права власності на 1/7 частку спірного будинковолодіння. Вказує, що господарство по АДРЕСА_1, станом на 1 липня 1990 року відносилося до колгоспного двору і на той час членами двору були семеро осіб їх сім»ї, в тому числі і він. Однак виконавчим комітетом Лосяцької сільської ради всупереч вищезазначеній обставині було прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння лише трьом членам колгоспного двору. Від своєї частки у майні колгоспного двору він не відмовлявся. Про порушене виконкомом сільської ради право на майно дізнався лише в 2014 році.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити позов з підстав, наведених в позовній заяві. Позивач пояснив, що про порушене право на частку в майні бувшого колгоспного двору дізнався лише в липні 2014 року, коли після суперечки із невісткою ОСОБА_7, звернувшись до сільської ради, довідався, що до 2010 року мав право власності на частку в майні колгоспного двору і що такого права був незаконно позбавлений внаслідок видачі свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння лише за трьома членами бувшого колгоспного двору: батьками та братом ОСОБА_6. Стверджує, що в 2010 році ні від кого з рідних не чув, що батьки та брат ОСОБА_6 оформляють право власності на будинковолодіння у с.Лосяч за собою. Не бачив він і правовстановлюючих документів на нерухомість. Вважає, що виконком сільської ради в особі секретаря сільради ОСОБА_4, вчинив незаконно, а тому просить незаконне рішення та видане на його підставі свідоцтво про право власності скасувати.

Представник відповідача Лосяцької сільської ради Кійовська Г.Ю. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що при зверненні до Лосяцької сільської ради в 2010 році сім»ї ОСОБА_7 по питанню оформлення документів на право власності на будинковолодіння, в якому сім»я проживала, за даними по господарських книг з»ясувала, що їх двір був колгоспним і станом на 1 липня 1990 року в ньому мешкали семеро осіб. Однак, на 2010 рік батьки ОСОБА_5 - ОСОБА_10 та ОСОБА_4 вже були померли, сини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були одружені і проживали окремо. Відповідачі вказували про трьох членів двору, які постійно проживають у господарстві. Тоді ж ОСОБА_13 подав до сільської ради заяву про те, що відмовляється від своєї частки в будинковолодінні, а з ОСОБА_1, який на той час перебував на роботі в Америці, по телефону розмовляв ОСОБА_6, і від останнього вона дізналася, що позивач не заперечує щодо оформлення свідоцтва про право власності за трьома його членами: батьками та братом ОСОБА_6. На підставі отриманих відомостей виконком сільської ради 28 квітня 2010 року прийняв рішення № 22 про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані в АДРЕСА_1 трьом його членам. Наголосила, що лише за погодженням із членами родини та лише в інтересах останніх було прийняте рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно за лише трьома з семи членів колгоспного двору. Підтримує заяву відповідачів про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що маючи трьох синів, вона з чоловіком розпорядилися набутим за життя майном так, що будинок у с.Лосяч, в якому проживала їх сім»я, мав залишитися молодшому синові ОСОБА_14. Син ОСОБА_14, залишившись «на грунті», з часу свого повноліття разом з ними, батьками, дбав про господарство. Будь-яких заперечень з боку братів щодо належності господарства сину ОСОБА_14 до 2014 року не було. Прийнявши в 2010 році рішення про оформлення документів, що посвідчують право власності на будинок, повідомили про нього синів ОСОБА_11 та ОСОБА_12. Ніхто з них не заперечував. Стверджує, що восени 2010 року, коли до дому з»їхалися усі троє синів, ОСОБА_1, який того року перебував в Америці, поцікавився чи закінчив ОСОБА_6 оформлення документів на будинковолодіння. В присутності усіх членів сім»ї ОСОБА_6 показав документи, що посвідчують право власності на будинок. Тоді ОСОБА_1 будь-яких претензій до такого вирішення справи не мав. Спір позивач почав тоді, коли дружина сина ОСОБА_14 в черговий раз зробила ОСОБА_1 зауваження, що він занадто розпоряджається у батьківському та їхньому, брата ОСОБА_6, господарстві.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в 2010 році особисто розмовляв із позивачем по телефону, оскільки той перебував на роботі в Америці, і запитував чи той не заперечує щодо оформлення ним документів, що посвідчують право власності на батьківське будинковолодіння. Брат погодився, заперечень не мав. Восени 2010 року, коли брати з сім»ями приїхали до с.Лосяч на весілля в їх родичів, він на прохання позивача пред»явив останньому та іншим членам сім»ї документи на будинковолодіння. Будь-яких зауважень брат тоді не виказував.

Представник відповідача ОСОБА_6 за довіреністю ОСОБА_7 в судовому засіданні позов також не визнала, дала пояснення, аналогічні поясненням чоловіка ОСОБА_6

Вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків, пояснення сторін в якості свідків, дослідивши письмові документи та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, згідно ст.16 ЦК України, в тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинних на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

За даними копій погосподарських книг села Лосяч Борщівського району Тернопільської області, господарство у селі Лосяч, в якому проживав позивач, особовий рахунок за 1986-1990 роки № 13, за 1991-1995 роки № 12, станом на 1 липня 1990 року відносилось до суспільної групи господарств - колгоспного двору. На 15 квітня 1991 року (день набрання чинності Закону України «Про власність»), у такому господарстві, були зареєстровані: ОСОБА_15 - голова двору, ОСОБА_10 - чоловік голови двору, ОСОБА_5 - дочка голови двору, ОСОБА_9 - зять голови двору, та три онука голови двору: ОСОБА_1, ОСОБА_13 та ОСОБА_6.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

За таких обставин, усі семеро членів колгоспного двору набули права власності на майно, яке належало колгоспному двору, і розмір частки кожного ставив 1/7. Дану обставину відповідачі в судовому засіданні не заперечували.

Окрім цього, за даними копій погосподарських книг села Лосяч Борщівського району Тернопільської області, у господарстві у АДРЕСА_1, станом на 28 квітня 2010 року значаться зареєстрованими: ОСОБА_5 - голови двору, ОСОБА_9 - чоловік голови двору, ОСОБА_6 - син голови двору, ОСОБА_7 - невістка, та ОСОБА_1 - син голови двору та позивач у справі.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Лосяцької сільської ради Борщівського району від 28 квітня 2010 року № 22, розглянувши заяву ОСОБА_5, виконком вирішив видати свідоцтво про право власності на житловий та господарський будинки, що знаходяться в АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 - 1/3, ОСОБА_6 - 1/3 та за ОСОБА_9.

На підставі цього рішення 14 липня 2010 року виконавчим комітетом Лосяцької сільської ради видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на нерухоме майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами у АДРЕСА_1, по 1/3 частці кожного.

Судом встановлено, що таке рішення виконкомом сільради було прийнято на підставі лише письмової заяви ОСОБА_5 про видачу свідоцтва про право власності на будинковолодіння та письмової заяви ОСОБА_13, в якій той відмовляється від своєї частки будинковолодіння у с.Лосяч.

Відповідачі в судовому засіданні визнали відсутність у виконкому сільради належних підстав для прийняття рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно за трьома лише з семи членів колгоспного двору.

За таких обставин, суд вважає, що позивача було позбавлено права власності на частку в майні колгоспного двору в липні 2010 року шляхом оформлення такого лише за ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Відповідачі просять відмовити у задоволенні позову у зв»язку з спливом позовної давності. Вказують, що про порушене право позивач довідався ще у вересні 2010 року, в день, коли в с.Лосяч з»їхалися усі брати з сім»ями, і тоді, саме позивач, поцікавився оформленими документами на будинковолодіння у с.Лосяч, оглянув їх і будь-яких претензій щодо оформлення права власності лише на трьох осіб, не мав.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила.

З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, а це: показання сторін в якості свідків: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_7, а також свідків ОСОБА_16, ОСОБА_13 та ОСОБА_17, які є родичами; пояснення секретаря сільської ради ОСОБА_4 про те, що в 2010 році вона із ОСОБА_1 не розмовляла, про позбавлення останнього частки в майні бувшого колгоспного двору не повідомляла, а звернувся ОСОБА_1 до сільської ради за роз»ясненнями щодо права власності на спірне будинковолодіння лише в липні 2014 року, - суд вважає доведеним той факт, що про порушене право власності на частку у майні бувшого колгоспного двору позивач дізнався лише в липні 2014 року, коли звернувся за роз»ясненнями до Лосяцької сільської ради, про що свідчать видані на його та адвоката звернення довідки сільради від 3 липня 2014 року № 315 та від 19 вересня 2014 року № 425.

На підставі ст.ст.16, 261, 355, 368, 370, 386, 393 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Лосяцької сільської ради Борщівського району від 28 квітня 2010 року №22 «Про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані в АДРЕСА_1».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Лосяцької сільської ради Борщівського району 14 липня 2010 року на підставі рішення від 28 квітня 2010 року № 22, за яким об'єктом є житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в АДРЕСА_1 а власниками є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_18.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії, через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області.

Головуючий: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Борщівського районного суду Денисова Т.С.