Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на рішення Рівненського міського суду від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та пені,

в с т а н о в и л а :

2 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ПАТ „КБ „ Дельта Банк". У своїх уточнених позовних вимогах позивач просив суд стягнути з відповідача невиплачених йому 439, 95 грн. відсотків за договором банківського вкладу та 27 434, 4 грн. пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» - разом 27 874, 35 грн.

Рішенням Рівненського міського суду від 16 липня 2015 року позов задоволено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що відповідно до договору банківського вкладу, який був укладений із позивачем, банк здійснив виплату нарахованих позивачу відсотків на його поточний рахунок № НОМЕР_1 1 грудня 2014 року в сумі 308, 80 грн., 6 січня 2015 року - 2 393, 15 грн., 2 лютого 2015 року - 2 210, 15 грн.

24 лютого 2015 року у зв'язку із закінченням терміну депозитного вкладу позивачу було повернуто 130 000 грн. на його поточний рахунок № НОМЕР_1 та сплачено 1639, 79 грн. відсотків.

Пізніше позивач був включений до списку виплат, які здійснював Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, та 12 червня 2015 року отримав свої кошти в сумі 130 844, 61 грн. через банк-агент ПАТ „Укргазбанк".

Перерахувавши відповідно до приписів ст. ст. 1058, 1060 і 1067 ЦК України, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, умов депозитного договору від 26 листопада 2014 року належні позивачу кошти на його поточний рахунок, де додатково на ці кошти нараховувалося 13 % річних, ПАТ „Дельта Банк" в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед вкладником.

У період нарахування позивачем штрафних санкцій з 24 лютого по 3 березня 2015 року перераховані позивачеві кошти перебували у його власності на його поточному банківському рахунку.

Таким чином, правові підстави для стягнення з ПАТ „Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 штрафних санкцій відсутні.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, позивач, маючи майнову вимогу до банку, є кредитором банку, а тому щодо нього застосовуються приписи ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

Виходячи з правил ч. 2 ст. 58 Закону України № 2121-III від 7 грудня 2000 року „Про банки і банківську діяльність", банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Вимога ч. 2 ст. 1060 ЦК України щодо обв'язку банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника не може бути виконана банком у період дії тимчасової адміністрації. Така вимога діє лише у випадку, коли банк є платоспроможним.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення терміну дії договору банківського вкладу вклад не був повністю повернутий, а тому з відповідача необхідно стягнути невиплачених 439, 95 грн. відсотків за договором банківського вкладу та 27 434, 4 грн. пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» (разом 27 874, 35 грн.).

Проте погодитися повністю із таким підходом суду до вирішення спору не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не повністю.

Судом установлено, що 26 листопада 2014 року між сторонами у справі було укладено договір банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая on-line" у гривнях № 0588, відповідно до якого позивач розмістив у банку 130 000 грн. строком до 24 лютого 2015 року на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_2 під 13 % річних, що підтверджується відповідними договором та платіжним дорученням № 6721333 від 26 листопада 2014 року (а. с. 12а-13).

11 лютого 2015 року позивач звернувся до банку із заявою про те, що після закінчення строку дії депозитного договору він має намір забрати свої кошти (а. с. 15).

У зв'язку з цим банк зобов'язаний був повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 24 лютого 2015 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, кошти в сумі 130 844, 61 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через банк-агент ПАТ „Укргазбанк" ОСОБА_1 отримав лише 12 червня 2015 року, тобто вже під час розгляду справи в суді, що свідчить про порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем (а. с. 57).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.ст. 526 і 1058 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки банк порушив взяте на себе за депозитним договором грошове зобов'язання, він повинен нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність, яка застосовується до випадків порушення саме грошових зобов'язань.

Після виплати банком основної суми депозиту ОСОБА_1 у своїх уточнених позовних вимогах просив суд стягнути з відповідача 439, 95 грн. відсотків, недоплачених йому за договором банківського вкладу за період з 24 лютого по 3 березня 2015 року (день звернення до суду із даним позовом) та 27 434, 4 грн. пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» за цей же період (разом 27 874, 35 грн.).

Однак частина 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає стягнення пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, лише у разі, якщо інше не передбачено законодавством.

Між тим, зважаючи на те, що статтею 625 ЦК України передбачена спеціальна відповідальність, яка застосовується саме до випадків порушення грошових зобов'язань, позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача про стягнення 27 434, 4 грн. пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягають.

Після уточнення позовних вимог позивач будь-яких претензій до відповідача на підставі ст. 625 ЦК України в судовому порядку не пред'явив.

Що ж стосується рішення місцевого суду щодо вимог позивача до банку про стягнення 439, 95 грн. відсотків, недоплачених йому за договором банківського вкладу за період з 24 лютого по 3 березня 2015 року (день звернення до суду із даним позовом), то спір сторін у цій частині, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вирішений правильно і відповідачем висновки суду у зазначеній частині не спростовані.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що строк депозитного вкладу позивача закінчився 24 лютого 2015 року, а тимчасова адміністрація у ПАТ „Дельта Банк" була запроваджена з 3 березня 2015 року (а. с. 52).

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Таким чином, введення тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" не є перешкодою для вирішення судом спору сторін у даній справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що після зарахування банком спірних депозитних коштів на поточний рахунок вкладника кошти перейшли у розпорядження позивача, і цими коштами він міг вільно розпорядитися, матеріалами справи не підтверджені.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не у повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 525, 526 530, 625, 1060 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" про стягнення 27 434, 4 грн. пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» скасувати.

Позивачу у задоволенні цих позовних вимог до відповідача відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: