У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретаря судового засідання - Шептицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1»яни Володимирівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1»яни Володимирівни про стягнення компенсації за порушення авторського права на твір образотворчого мистецтва,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.07.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних заробітних плат, а саме 24360 гривень, замість відшкодування збитків та стягнення доходу.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права без повного та всебічного з»ясування обставин справи.

Вказує, що суд дійшов висновку про наявність факту продажу нею контрафактного товару виключно з пояснень представника позивача ОСОБА_3, допитаної в якості свідка. Проте, відповідач повідомляла суд, що картин позивача не продавала, найманих працівників, які могли б здійснювати торгівлю картинами та магнітами ОСОБА_2 вона не мала. Матеріалами справи встановлено лише факт купівлі представником контрафактних товарів, однак вбачається, що особисто вона їх не продавала, продаж було здійснено невідомими особами та не в приміщенні, котре вона орендувала.

Стверджує, що при ухваленні рішення суд неправильно оцінив письмовий доказ, зокрема постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, проігнорувавши, що у даній постанові державний виконавець не зазначив, що вона не здійснює у вказаному відділі підприємницьку діяльність.

__________________________________________________________________________________

Справа № 569/2656/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/1625/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_5 Покликаючись на п. «г» ч.1 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» доводить, що факт порушення майнових прав суб»єкта авторського права ОСОБА_2 судом першої інстанції не встановлено.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 02 липня 2015 року та ухвалити нове, яким у позові відмовити та стягнути з останньої судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 433, 440, 441, 442, 443 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (Закону N 3792-XII), об'єктами авторського права є літературні та художні твори. Майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Авторське право виникає з моменту створення твору /ч.1 ст.437 ЦК України/.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом /ст.440 ЦК України/.

Використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; продаж, передання в найм (оренду); імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо, а також інші дії, встановлені законом /п.1,2,7,8 ч.1, ч.2 ст.441 ЦК України/.

Використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом /ст.443 ЦК України/.

Статею 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Також, згідно зі ст. 15 вказаного Закону, до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

За змістом статті 50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно зі ст. 51 Закону, захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 вказаного Закону, при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є автором творів образотворчого мистецтва, таких картин як «Ой,ой,ой!», «Король розовых чаек…», «Мизинчик…», «Дрессировщица» «Рябиновое счастье» і їй належать особисті немайнові та майнові авторські права на ці твори, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на збірку творів образотворчого мистецтва "Каталог робіт художниці ОСОБА_2 за 2008 рік."

30.12.2014 року та 05.02.2015 року в ТЦ «Злата Плаза» за адресою: м.Рівне, вул. Короленка,1 на першому поверсі її представником було виявлено, що у магазині під назвою «EmmoZZi» здійснюється публічний показ та розповсюдження картин та магнітів, на яких відтворено твори образотворчого мистецтва ОСОБА_2 та придбано товар 30.12.2014 року картину-магніт вартістю 40 гривень та картини вартістю 35 гривень. 05.02.2015 року придбано картину вартістю 130 гривень та магніт, вартістю 20,00 гривень, що підтверджується наданими товарними чеками, виданими фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1В.в день здійснення покупок /а.с.77/.

Згідно з ч. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Відповідно до роз»яснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 4 червня 2010 року № 5, майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-XII), шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону N 3792-XII)

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

З огляду на положення Закону та роз'яснення зазначеної постанови Пленуму, виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права зобов'язаний довести відповідач.

Проте відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивачки про те, що дозволу на публічний показ та розповсюдження картин, магнітів, на примірниках яких відтворені контрафактні примірники творів, вона останній не надавала.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено факт порушення майнових прав суб»єкта авторського права ОСОБА_2 як і те, що, в суді першої інстанції не доведено факту розповсюдження контрафактного товару у відділі торгового центру, в якому відповідач здійснювала підприємницьку діяльність.

Доводи відповідача про те, що судом не взято до уваги використання бланків товарних чеків з печаткою з зазначенням її прізвища, імені, по батькові невідомими особами до котрих вона відношення не має, не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду про законність вимог позивача та про протиправність дій відповідача, як і посилання на те, що вона не має печатки, про що свідчить відсутність відтиску печатки на реєстрах податкової за той період часу, оскільки інших належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та на обґрунтування своїх заперечень на позов в порядку вимог ст. 60 ЦПК України, відповідачем суду надано не було.

Суду не надано і договору оренди торгової площі в торговому центрі, який би свідчив, що підприємницьку діяльність відповідач здійснювала в іншому місці.

Таким чином, в суді першої інстанції доведено, що діями відповідачки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 порушено авторське право позивача на створення творів образотворчого мистецтва, зокрема картин «Ой, ой, ой!», «Король розовых чаек…», «Мизинчик…», «Дрессировщица», «Рябиновое счастье», а тому, розглянувши спір по суті позовні вимоги суд задовольнив правомірно і його висновки узгоджуються з вимогами закону.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку письмового доказу постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу.

Ті докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі апелянт були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи та доказів, які відрізняються від зробленої судом першої інстанції і підстав для скасування судового рішення не містять.

У зв"язку з наведеним, місцевий суд обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 та стягнув з відповідачки на її користь компенсацію за порушення останньою авторського права на твори образотворчого мистецтва, зокрема таких картин як «Ой,ой,ой !», «Король розовых чаек…», «Мизинчик…», «Дрессировщица» «Рябиновое счастье» у розмірі 24360 грн. та судові витрати.

Оскільки рішення судом 1-ї інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду, наведених у ньому, не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1»яни Володимирівни - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1»яни Володимирівни про стягнення компенсації за порушення авторського права на твір образотворчого мистецтва - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: М.П. Григоренко

ОСОБА_6