Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/557/15-ц Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 47 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив надати дозвіл на визначення та встановлення меж між належною йому земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою належною відповідачу ОСОБА_2, а також усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом відновлення межі та знесення самовільно встановленого відповічем паркану.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року прийнято відмову від позову в частині надання дозволу на визначення та встановлення меж між належною позивачу ОСОБА_1 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою належною відповідачу ОСОБА_2 Провадження в справі в цій частині закрито.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі та знесення самовільно встановленого паркану - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що при вирішенні спору судом порушені норми матеріального та процесуального права, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником ? частини жотлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 3), власником земельної ділянки площею 0,0421 га по АДРЕСА_1 (а.с. 54-56). Належна позивачу ділянка межує із земельними ділянками суміжних власників та земелкористувачів, в тому числі і земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2, користувачем якої є ОСОБА_2 (а.с. 4, 5). Як свідчать матеріали справи, і цей факт не заперечувався відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні, правовстановлюючі документи на земельну ділянку по АДРЕСА_2 відсутні, оскільки відповідачем не замовлялися і не виготовлялися відповідними організаціями (а.с. 32-34).

З акту обстеження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 09.11.2015 року, складеним в присутності власника земельної ділянки ОСОБА_1 сертифікованими інженерами - землевпорядниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вбачається, що на час обстеження суміжний землекористувач ОСОБА_2, яка межує від осі В - Г, побудувала паркан на територій землевласника ОСОБА_1, в результаті чого була зайнята територія позивача площею 0,66 кв.м (а.с. 89).

Сторони не заперечують, що зазначений паркан встановлено ОСОБА_2

Обставини, відображені в акті комісії, підтверджуються фотознімками, які є в матеріалах справи (а.с. 26-27), з яких вбачається, що відповідачем впритул до належного їй сараю і далі до паркану іншого сусіда встановлено глухий металевий паркан, який зміщений від стіни сараю всторону земельної ділянки позивача на 0,20 см.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 як в суді першої інстанції,так і під час апеляційного розгляду, неодноразово зазначалося, що межа між земельними ділянками сторін має проходити саме по стіні належного їй сараю. Проте, вважає, що будь-якого порушення прав позивача нею не допущено, оскільки сарай потребує постійного обслуговування, а відтак земельна ділянка позивача має бути відмежована від належного їй сараю не менше ніж на 1 м.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В порядку ст. 78-90 ЗК України власники земельних ділянок мають право володіти ними, користуватись ними, господарювати на них. Стаття 91 ЗК України передбачає обов'язок інших (суміжних) землекористувачів не порушувати їх права.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про доведеність обставини, що зведений відповідачем ОСОБА_2 суцільний паркан з металопрофілю розташований на земельній ділянці позивача та порушує межу між сторонами чим перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а тому підлягає знесенню.

Посилання відповідача на те, що паркан встановлений саме на межі земельних ділянок є безпідставним, оскільки спростовується матеріалами справи. Крім того, під час апеляційного розгляду відповідачу роз'яснювалося право подати докази на спростування акту обстеження зовнішніх меж від 09.11.2015 року, чи заявити клопотання про призначення судової земельної експертизи. Їй роз'яснено наслідки не вчинення даних дій.

Проте, від проведення експертизи ОСОБА_2 відмовилася.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення даних вимог.

Колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та є наслідком помилкового тлумачення закону. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі є законним і обґрунтованим та ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, вірно визначеному характеру правовідносин із правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням вимог процесуального права, тому підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану скасувати. Ухвалити нове рішення в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 шляхом знесення паркану, встановленого на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2

В решті рішення залишити без змін.

Ріщення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді