УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15 березня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим № 835, удаваним з моменту його вчинення, визнати вказаний договір договором купівлі-продажу, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, стягнути з ОСОБА_7 на його користь Ѕ частини коштів, отриманих останньою за продаж вказаної квартири, у розмірі 80 000 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у період з 2002 року по 2010 рік.

У період шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1, однак у 2012 році під час розгляду цивільної справи про розподіл спільного майна подружжя він дізнався, що зазначена квартира була оформлена на ім'я ОСОБА_7 шляхом укладення договору дарування та продана нею у вересні 2007 року.

Отримані кошти відповідачка не внесла до сімейного бюджету.

Враховуючи наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року позов задоволено частково.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15 березня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим № 835, удаваним з моменту вчинення.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15 березня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим № 835, договором купівлі-продажу з моменту вчинення.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2013 року та рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення Ѕ частини спільних коштів подружжя скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року залишено без змін.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь позивача 80 800 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2002 року до 04 жовтня 2010 року, який був розірваний за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.

15 березня 2004 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 укладено нотаріально посвідчений договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_7 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1.

12 вересня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цієї ж квартири.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 щодо стягнення на його користь 80 800 грн, тобто 1/2 частки від продажу спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення зазначених коштів є похідним від вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, задоволених рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року та залишених без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 вересня 2013 року, про визнання удаваним правочину - договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 15 березня 2004 року і визнання його договором купівлі-продажу з моменту вчинення та визнання вказаної квартири спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення суми в розмірі 80 800 грн, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів не внесення відповідачем в сімейний бюджет грошових коштів від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, в той час як відповідач довела витрати вказаних коштів в інтересах сім'ї (погашення боргів подружжя).

Доводи касаційної скарги щодо того, що вимоги про стягнення грошових коштів є похідними від вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю, яка була задоволена, а тому підлягають задоволенню також, а також щодо ненадання судом апеляційної інстанції оцінки наявним в матеріалах справи доказам не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік