Ухвала

іменем україни

4 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 30 червня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2014 року передала працівнику відповідача ОСОБА_5, для внесення на свій пенсійний поточний рахунок кошти в сумі 3 000 грн, однак остання будь-яких документів про прийняття готівки їй не видала, кошти на рахунок не внесла, чим спричинила їй шкоду на суму 3 000 грн. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за

ч. 5 ст.191 КК України, в тому числі і за вчинення зазначених вище дій.

Ураховуючи наведене просила стягнути з Банку на її користь шкоду заподіяну злочином в сумі 3 000 грн, інфляційні втрати за період з

1 жовтня 2004 року по березень 2015 року, що складає 4 044 грн, а всього

7 044 грн та 7 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від

20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 30 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач захистила своє порушене право у спосіб, передбачений у кримінальному провадженні, який розглянутий та задоволений судом.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Судом установлено, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав чинності, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та призначено кримінальне покарання. Також цим вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди й стягнуто з

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на її користь 3 000 грн.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 просила стягнути як матеріальну шкоду, завдану злочином, так і інфляційні втрати, тобто вимоги зводяться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові № 6-113цс14 від 1 жовтня 2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням, а відтак на дані правовідносини розповсюджуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи спір, суди на вказане уваги не звернули, та не врахували, що предметом даного спору є стягнення інфляційних сум, стягнутих за вироком суду і суд їх не розглянув.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судами не повно встановлено дійсним обставин справи, не дано їм юридичної оцінки, відповідно до них не визначено характер правовідносин, та не визначено з правовою нормою, яка підлягає до застосування, що в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від

20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
Судді:О.В. Кафідова О.В. Попович

О.В. Умнова

І.М. Фаловська