У Х В А Л А

04 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Василевича В.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 3 червня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 3 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволені її заяви про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним.

В поданій апеляційній скарзі позивачка зазначає, що відповідач ОСОБА_2 за рішенням суду зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання двох дітей в розмірі 900грн. щомісячно. Ці обовязки він не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість по аліментам, що стало підставою для накладення арешту на майно боржника державним виконавцем та стягнення з нього на її користь пені в сумі 69 958грн.

Покликається на те, що 22 жовтня 2014року державний виконавець зняв арешт з майна ОСОБА_2, а 27 жовтня 2014року останній подарував свою частку в квартирі АДРЕСА_1 своєму батьку ОСОБА_3 Доводить, що відчуження цієї частки у квартирі боржником унеможливить виконання судових рішень.

Вважає, що суд при постановлені ухвали не врахував положень с.ст.151,152 ЦПК України та розяснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення її заяви про накладення арешту на 1/5 частину квартири.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити,передбачені нормами ЦПК України заходи забезпечення позову.

Встановлено, що в ході примусового виконання ВДВС Рівненського міського управління юстиції виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, у боржника станом на 30.04.2014року утворилась заборгованість по них в сумі 15300грн., що стало підставою для винесення 1.05.2014р. постанови державним виконавцем про накладення арешту на все рухоме та нерухоме його майно, в т.ч. і на 1/5 частину квартири№255 по вул.В.Дивізії,29 в м.Рівне.

ОСОБА_2 в жовтні 2014року погасив заборгованість по аліментах в сумі 13400грн., в звязку з чим, 22.10.2014року державний виконавець звільнив майно боржника з - під арешту, а 27 жовтня 2014року ОСОБА_4 подарував свою частку в квартирі АДРЕСА_1 своєму батьку ОСОБА_3

10 грудня 2014року набрало чинності рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2014року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені по аліментам в розмірі 69 958грн., виконавче провадження на виконання якого відкрито 27.01.2015року.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, позивачка покликалася на те, що відсутність арешту на частину квартири відповідача утруднить виконання судових рішень про стягнення аліментів та пені по аліментах.

Такі доводи заяви не ґрунтуються на законі, оскільки відсутні аргументовані підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення даного позову, не надано жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_3, як власник частки в квартирі і, який не є боржником у виконавчому провадженні має намір будь-яким способом її відчужити.

Підстав для скасування постановленої ухвали та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 3 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_5

ОСОБА_6