Провадження № 4-с/461/88/15
УХВАЛА

іменем України

12.11.2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

при секретарі Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП №47113934 від 07.04.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

ПАТ «Львівгаз» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження №47113934 від 07.04.2015 року неправомірними; скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження №47113934 від 07.04.2015 року та відновити виконавче провадження.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 03.03.2014 року Галицьким районний судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_2 на суму 716,61 грн. та 121,8 грн. судового збору. Однак, 07.04.2015 року державним виконавцем Галицького ВДВС ОСОБА_1 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку із невідповідністю судового наказу вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не вказано індивідуального ідентифікаційного номеру боржника. Скаржник вважає, що судовий наказ відповідає усім вимогам, а тому оскаржувану постанову необхідно скасувати.

Учасники процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду скарги, а тому суд вважає за можливе розглянути таку за їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2014 року Галицьким районний судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_2 на суму 716,61 грн. та 121,8 грн. судового збору.

Постановою від 07.04.2015 року державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вищевказаним судовим наказом, на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі не вказано індивідуального ідентифікаційного номеру боржника.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 07.04.2015 року, в такій державний виконавець зазначає п.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», вказуючи, що у виконавчому документі зазначається індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

Суд вважає таке твердження державного виконавця помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.103 ЦПК України, судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» та обовязково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк предявлення судового наказу до виконання.

Пунктом 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчому документі зазначаються, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача, одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

З наведеного випливає, що державний виконавець вправі самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

При винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець не звернув уваги на визначену ЦПК України процедуру розгляду заяв про видачу судового наказу. Так, згідно ч.2 ст.102 ЦПК України, суддя видає судовий наказ без проведення судового засідання і виклику стягувача та боржника, тобто в суду чи заявника відсутні законні можливості без згоди боржника отримати необхідні дані (в даному випадку індивідуальний ідентифікаційний номер).

Окрім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 червня 2014 року у справі №6-62цс14 відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий наказ №461/2149/14-ц, виданий 03.03.2014 року відповідає вимогам, передбаченим ст.103 ЦПК України та відповідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_1, безпідставно та всупереч ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження, що є недопустимим з огляду на ч.5 ст.124 Конституції України.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження є неправомірними, відтак оскаржувану постанову необхідно скасувати та зобовязати державного виконавця вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-389 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

скаргу задоволити повністю.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2015 року.

Скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2015 року.

Зобовязати Галицького ВДВС ЛМУЮ вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу № 461/2149/14-ц від 03.03.2014 року, виданого Галицьким районний судом м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Зубачик Н.Б.