Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в обґрунтування якого вказувала на те, що 12 серпня 1989 року вона за договором дарування, укладеним між нею та ОСОБА_6, набула право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1. В користування позивача перейшла частина будинку, яка складається з приміщень, позначених літерами «А-1», а також надвірні будівлі такі як сарай, льох, вбиральня та Ѕ частина огорожі. Власником іншої Ѕ частки житлового будинку є ОСОБА_5 Зазначений житловий будинок належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу із встановленням порядку його користування, внаслідок чого, фактично утворилось дві квартири під різними номерами, одна з яких № 1, якою користується позивач, а інша № 2, якою користується відповідач. Під житловим будинком знаходиться земельна ділянка площею 0,0884 га, яка була виділена в постійне користування позивачу та відповідачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, та була в подальшому поділена між ними за домовленістю. Посилаючись на те, що відповідач без дозвільних документів прибудувала тамбур - веранду, яка на 1,62 кв. м займає частину земельної ділянки позивача, просила зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, звільнити земельну ділянку від незаконної прибудови на площі 1,62 кв. м для можливості встановлення реальної межі, а також відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку ОСОБА_4 шляхом усунення частки незаконної прибудови тамбур - веранди на площі 1,6 кв. м для можливості встановлення реальної межі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку ОСОБА_4 шляхом усунення частки незаконної прибудови тамбур - веранди на площі 1,62 кв. м для можливості встановлення реальної межі та в частині розподілу судових витрат скасовано. Ухвалено нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить зазначений житловий будинок на праві спільної часткової власності, по Ѕ частині кожній (а.с. 10 - 12, 50 - 51).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради депутатів трудящих від 07 травня 1974 року ОСОБА_6 було виділено в користування для індивідуального будівництва земельну ділянку площею 600 кв. м (а.с. 39 - 42).

Згідно акту обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користуються спільною земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,10 га, яка є двором спільного користування. За домовленістю між сторонами на вказаній земельній ділянці була встановлена огорожа (а.с. 9).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, ст. 103 <nau://ukr/2768-14|st103/> ЗК України. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд вірно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка, на площі якої в 1,62 кв. м відповідачем було прибудовано тамбур - веранду, була надана та відведені їй в натурі, доказів розміру та меж цієї земельної ділянки, в зв'язку із чим підстави вважати, що право ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська