АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитних угод удаваними, зобов»язання перерахувати кредитний борг у національній валюті України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» і, посилаючись на ст.235 ЦК України, просив винести рішення, яким визнати удаваним правочином Генеральний договір на здійснення кредитних операцій за №35-1/233Г-06 від 25.12.2006 року, укладеного сторонами, з тих підстав, що банк, укладаючи з позивачем кредитний договір в іноземній валюті, розумів, що ця валюта не може бути використана за цільовим призначенням, тобто, для купівлі житла, чим, фактично, приховав договір укладений в національній валюті.

Також, з тих же підстав позивач просив визнати удаваним кредитний договір від 25.12.2006 року №35-1/234К-06 (з відкриттям кредитної відновлювальної лінії) в межах Генерального договору на здійснення кредитних операцій за №35-1/233Г-06 від 25.12.2006 року.

Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, укладеного в національній валюті України, а також просив зобов»язати Банк перерахувати розмір боргових зобов»язань за кредитним договором 25.12.2006 року №35-1/234К-06 (з відкриттям кредитної відновлювальної лінії) у національній валюті України за курсом НБУ на час укладення цього договору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у позові відмовлено /а.с.59-61/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони за спірними договорами досягли згоди з усіх істотних умов, зокрема, щодо валюти кредитування і при підписанні Генерального договору за №35-1/233Г-06 від 25.12.2006 року та кредитного договору від 25.12.2006 року №35-1/234К-06 (з відкриттям кредитної відновлювальної лінії), як установлено судом, вони мали на меті укладення договору саме в іноземній валюті.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову /а.с.65-66/.

В апеляційній скарзі скаржник послався на те, що судом не взято до уваги вимоги чинного законодавства, зокрема, ст.ст.192,533 ЦК України, а також ст.3 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 1992 року, згідно яких національна валюта України є єдиним законним засобом платежу в Україні.

При цьому, банку було відомо, що кредит надається на придбання житла, оплата за яке здійснюється лише у гривні, а кредитним договором не передбаченого обмін кредиту, отриманого в іноземній валюті на гривню.

Тобто, на думку скаржника, удаваність кредитних правочинів полягала в тому, що, оформлюючи кредитні відносини у іноземній валюті, сторони мали на увазі відносини у валюті України, а тому указані спірні правочини належить визнати такими, що укладені в національній валюті України - гривні.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Представник позивача ОСОБА_3 подав до суду письмове клопотання про відкладення судового розгляду з тих підстав, що позивач не має можливості взяти участь у судовому засіданні 11.11.2015 року. Однак представник не зазначив причини неможливості позивача взяти участь у судовому засіданні а також не з»явився і сам представник, а тому, відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин неявки учасників процесу та провела судовий розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та таке встановлено судом, на підставі письмової заяви ОСОБА_3 до ВАТ «Банк Універсальний», який в подальшому переіменований на ПАТ «Універсал Банк», між сторонами укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій за №35-1/233Г-06 від 25.12.2006 року, згідно якого, Банк надає послуги Позичальнику по здійсненню кредитних операцій, а саме: видача кредитів, відкриття кредитних ліній, відповідно порядку і мов, які будуть визначатись в додаткових договорах, що будуть укладають в рамках цього договору і носити назву відповідно до виду операції.

Указаним Генеральним договором передбачено, що ліміт суми всіх діючих Кредитних договорів, укладених в межах цього договору, визначено в доларах США у сумі 65.000 дол.США на термін до 24.12.2011 року /а.с.7-8/.

Цього ж дня, 25.12.2006 року, в рамках указаного Генерального договору сторонами укладено Кредитний договір за №35-1/234К-06 (з відкриттям відновлювальної кредитної лінії), згідно якого позичальнику ОСОБА_3 було відкрито кредитну лінію з лімітом кредитування 65.000 дол.США з цільовим призначенням на споживчі потреби, під 13,5% річних /а.с.9/.

Таким чином, між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ «Універсал Банк», виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України, полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із аналізу указаних кредитних договорів, як правомірно дійшов суд першої інстанції, слідує, що однією з умов, на яких банк надає позичальнику кредитні кошти, є валюта кредитування - долар США.

Позивач не заперечував, що кредитні кошти у доларах США були видані на підставі його особистої заяви, оскільки він вважав, що кошти йому були потрібні саме в доларах США. При цьому, кредитні кошти він отримував у банку готівкою і яким чином він їх у подальшому використовував, він вирішував особисто. Однак вважав, що видача готівки у доларах США є удаваними відносинами, оскільки сторони усвідомлювали, що оскільки кредит надається на придбання житла, то оплата за це житло здійснюється у гривнях, а не у іноземній валюті.

При цьому, позивач наполягав, що сторони за кредитними відносинами усвідомлювали, що кредит надається фактично у гривнях, оскільки цільове призначення кредиту - це придбання квартири, яку в Україні можна придбати лише за національну валюту.

Позивач не заперечував, що кредит йому в іноземній валюті видано за його заявою і погашав він кредит саме в доларах США, що свідчить про свідомі наміри сторін на момент укладання спірних кредитних догорів, оформити кредитні відносини саме в доларах США.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Із аналізу досліджених доказів, колегія суддів дійшла висновку про правильність рішення суду першої інстанції в частині того, що у спірних правовідносинах відсутні ознаки удаваності, оскільки наміри сторін на момент укладення правочину оформити кредитні відносини саме в доларах США, відповідали їх волевиявленню і діям, про що свідчить факт погашення кредитної заборгованості позивачем саме в доларах США.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Посилання скаржника на положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої забороняється надання (отримання) на території України споживчих кредитів в іноземній валюті, колегія суддів розглядає безпідставним, оскільки порушення заборони, яка міститься в указаній нормі Закону України «Про захист прав споживачів» своїм наслідком має недійсність договору, а позивач у даній справі, не заперечуючи наявності договірних кредитних відносин, як на правову підставу своїх позовних вимог, посилається на удаваність цих кредитних відносин.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3, відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді