Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/638/15-ц Головуючий у 1-й інст. Слободенюк Н. Є.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.,

з участю секретаря

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 35000,00 грн. моральної шкоди за подання до суду, без достатньої для цього підстави, заяви про визнання його недієздатним та 10000,00 грн. моральної шкоди в загальному порядку. В обґрунтування позову зазначив, що в грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Володарськ-Волинського районного суду Житомирської області з заявою про визнання його недієздатним. Відповідно до рішення суду від 20.04.2012 р. в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Такими діями відповідачки йому було завдано моральної шкоди, яка полягала в наступному. Так, протягом двох років, поки тривав судовий процес, відповідачка чинила перешкоди позивачу в отриманні ним спадщини, змушуючи залишатися в стінах психоневрологічного інтернату, крім того він вимушений був відстоювати своє право на честь та повагу, доводити в судовому порядку, що він не страждає на психічний розлад, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Постійні хвилювання і душевні напруження призвели до фізичних страждань, безсоння, підвищення тиску, головного і серцевого болю, позивач зазначає, що йому була спричинена моральна шкода в результаті довготривалої дії фізіологічних та психологічних стресів, емоційно-негативних хвилювань, які порушили його моральне благополуччя та стан здоров'я. Погіршення стану здоров'я сталося саме внаслідок протиправних дій відповідачки.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, зазначив, що суд не взяв до уваги довідку лікаря-психіатра Володарськ-Волинської центральної лікарні від 18.05.2015р. про погіршення його фізичного та психічного стану внаслідок подання ОСОБА_3 заяви про визнання його недієздатним. Вважає, що судом безпідставно не застосовано ст.16 ЦК України та ст.55 Конституції України, яка є нормою найвищої юридичної сили.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,3 ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Якщо суд відмовить у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною і буде встановлено, що вимога була заявлена недобросовісно без достатньої для цього підстави, фізична особа, якій такими діями було завдано моральної шкоди, має право вимагати від заявника її відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та наданими сторонами доказами, що 22 листопада 2011 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про визнання її рідного брата ОСОБА_2 недієздатним через те, що внаслідок перенесеної у 2001 році важкої черепно-мозкової травми, останній страждає на психічні розлади; неодноразово лікування у різних медичних закладах і з 2006 року постійно проживає, зареєстрований та знаходиться на повному державному утриманні в Новоборівському психоневрологічному інтернаті Житомирської обласної ради.

В рамках розгляду вказаної цивільної справи №2-0/0606/2/2012, за ухвалою суду від 05 березня 2012року у справі була проведена судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновків амбулаторної експертизи від 20.03.2012 року було встановлено, що ОСОБА_2 з 2001 року страждає на психічні розлади, через що психіатричною МСЕК після планового лікування в психіатричній лікарні у 2008 році був визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання. Разом з тим, комісія лікарів прийшла до висновку, що ступінь наявних у ОСОБА_2 на час проведення експертизи психічних розладів не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.129-131 справи № №2-0/0606/2/2012). У зв'язку з чим, рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.04.2012 року у задоволенні заяви з цих підстав було відмовлено. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність з боку ОСОБА_3 недобросовісності при заявлені вимог про визнання особи недієздатною та про наявність достатньої для цього підстави, у зв'язку з чим, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині навівши відповідні мотиви.

Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування моральної шкоди підлягає з'ясуванню : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із ст.ст. 10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ппозивач не надав суду доказів для підтвердження факту протиправності дій відповідачки, наявності причинного зв'язку між шкодою та її протиправними діями, що призвели до погіршення стану здоров'я, та вини останньої в її заподіянні.

Під час розгляду справи було встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, сам позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду з різними позовами, між сторонами наявний спір щодо спадкового майна.

Оскільки відсутні докази винних дій відповідача по справі, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Судова колегія не приймає до уваги доводи представника апелянта про відсутність у відповідача ОСОБА_3 підстав для звернення із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною через те, що останній не страждає на психічні розлади, оскільки вказані обставини спростовуються висновком вказаної судово-психіатричної експертизи, матеріалами справи №2-0/0606/2/2012 та судовим рішеннями у вказаній справі, яке відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення. Крім того, Закон України «Про психіатричну допомогу» дає визначення терміну «психічний розлад», а не «психічні захворювання».

Доводи апеляційної скарги в частині незаконного поміщення ОСОБА_3 позивача ОСОБА_2 до психоневрологічного диспансеру є безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надала. Разом з тим, під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2, який знаходиться на облік у лікаря-психіатра Володарськ-Волинської районної лікарні, був поміщений до Новоборівського психоневрологічного інтернату Житомирської обласної ради в травні 2006 року згідно путівки Облсоцзабезу № 270 від 17.04.2006 року (а.с.35). Батьки позивача у своїх пояснення надали згоду на його направлення до психоневрологічного інтернату через те, що ні вони, ні його брати з сестрами не можуть забезпечити йому належний догляд, побутове та медичне обслуговування. Крім того, відповідно до довіреності, яка була посвідчена секретарем Головинської селищної ради 26.04.2006 року, позивач ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 уповноважили ОСОБА_3 здійснити оформлення необхідних документів для його поміщення до психоневрологічного інтернату (а.с.113-115 справи № №2-0/0606/2/2012).

Невизнання відповідачем ОСОБА_3 вимог позивача у справах за його позовами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, про усунення перешкод у здійсненні права на прийняття спадщини не свідчить про чинення відповідачем перешкод позивачу в отриманні спадщини, а є реалізацією стороною відповідача своїх процесуальних прав передбачених ст.31 ЦПК України.

Посилання представника позивача під час апеляційного розгляду на неправильність журналу судового засідання та технічного запису колегія суддів до уваги не приймає, оскільки сторона позивача у відповідності до положень ст.199 ЦПК України не скористалася своїм правом на подання письмових зауважень щодо їх неправильності або неповноти.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: