АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/9057/15 Головуючий у 1 інстанції -Коваль О.А.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Барановської Л.В., Побірченко Т.І.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і, з урахуванням уточнень до позову, просило винести рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0 від 22.01.2008 року у сумі 40.223,79 дол.США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками у сумі 83.318 грн.08 коп., а також в рахунок заборгованості звернути стягнення на заставлену в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи, з зустрічним позовом до ПАТ«УкрСиббанк», звернулась ОСОБА_2 і просила визнати недійсними спірні кредитний договір та договір іпотеки.

Послалась на те, що при укладенні кредитного договору не було дотримано всіх необхідних умов для чинності цих договорів. Зокрема зазначала, що п.6.3. іпотечного договору протирічить п.1.1. розділу 1 кредитного договору, оскільки за першим сплата ануїтетних платежів це право позичальника, а за другим - обов»язок.

Крім того, в п.2.1. кредитного договору зазначено, що на забезпечення виконання зобов»язання позичальника за цим договором приймається у заставу квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, незважаючи на те, що ця квартира є власністю ОСОБА_2.

Також позивачка за зустрічним позовом зазначала, що в п.10.2. кредитного договору встановлені дискримінаційні по відношенню до позичальника правила зміни відсоткової ставки, що суперечить положенням п.4 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, та що фактично вбачається в наданому представником Банку розрахунку з якого слідує, що відсоткова ставка за користування кредитом становить 13,4% річних, а в деяких періодах - процентна ставка становить 26,8% річних.

В частині недійсності договору іпотеки позивач за зустрічним позовом зазначила, що цим договором не передбачено мету, цілі, строки, змісту зобов»язання в рахунок якого такий договір іпотеки укладено.

Ухвалою суду від 3.02.2015 року зустрічний позов об»єднано для одночасного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року первісний позов задоволено /а.с.186-198/.

Судовим рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ»УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №0 від 22.01.2008 року у розмірі 40.223,79 дол.США та пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту та відсотків у сумі 83.318 грн.08 коп.

В рахунок погашення заборгованості за указаним кредитним договором у сумі 40.223,79 дол.США та заборгованості по пені у сумі 83.318 грн.08 коп. судом звернуте стягнення на кв.№12 у будинку №6 по пр.Корольова у м.Києві, що належить іпотекодавцю ОСОБА_2, шляхом реалізації квартири з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

В силу ст.217 ЦПК України судом відстрочено виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто судові витрати.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ»УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними залишені без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, не заперечуючи наявність заборгованості за кредитним договором, пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Скаржник послався на безпідставне застосування банком підвищеного розміру відсоткової ставки, а також на незастосування судом трирічного строку позовної давності/а.с.204-210/.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить змінити рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року в частині визначення стягнення суми заборгованості з зазначенням еквіваленту в національній валюті України та зазначити суму стягнення у валюті кредиту - в доларах, а в решті рішення залишити без змін /а.с.226-230/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує із матеріалів справи, 22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за №0 на суму 50.000 дол.США на термін до 22.01.2018 року з цільовим призначенням придбання житла,

Відповідно до договірних умов позичальник зобов'язувався повертати кредит та відсотки шляхом щомісячного внесення на рахунок банку ануїтетних платежів у розмірі 760 дол.США.

Договором передбачено, що перші 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних з подальшим переглядом за угодою сторін.

Пунктами 4.6., 5.3, 5.7 кредитної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником умов договору щодо несвоєчасного погашення тіла кредиту та відсотків, банк має право дострокового стягнення всієї суми кредиту.

Сторонами передбачена відповідальність позичальника сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в разі порушення термінів погашення кредиту чи відсотків.

Також, пунктом 12.1. кредитної угоди сторонами обумовлено, що у випадку несвоєчасного погашення чергових платежів банк вправі направити позичальнику повідомлення про дострокове погашення кредиту і в разі не усунення вимог викладених у повідомленні протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, вважається, що 32 день настав термін повернення кредиту. А в разі неотримання позичальником повідомлення банку, вважається настання терміну погашення кредиту на 41 день після відправлення банком повідомлення.

Таким чином, міжПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України, полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення кредитних зобов»язань 22.01.2008 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 добровільно взяв на себе відповідальність солідарно відповідати з основним позичальником по вище зазначеному кредитному договору в разі невиконання зобов»язання з погашення кредиту та відсотків.

Із зазначеного слідує, що між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку.

Крім того, вище зазначений кредит забезпечений також договором іпотеки, який укладено 22.01.2008 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5, в силу якого ОСОБА_5, як іпотекодавець, заставила банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Отже, між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 виникли відносини договору іпотеки, які, врегульовані ст.ст.572, 575 ЦК України і в силу яких кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки позичальник ОСОБА_3 не виконував договірні зобов»язання щодо погашення кредиту, станом на 24.02.2015 року, за твердженням позивача ПАТ»УкрСиббанк», за ним утворилась заборгованість, що становить: борг за кредитом - 36.179,73 дол.США, в тому числі і прострочена заборгованість, а також борг за відсотками - 4,044,06 дол.США, а всього, у розмірі 40.223,79 дол.США.

Крім того, на указану дату має місце заборгованість за пенею по тілу кредиту - 76.014 грн.20 коп. та за пенею за відсотками у розмірі 7.303 грн.88 коп., а всього, у розмірі 83.318,08 грн.

Колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості виконаний банком правильно, з яким погодився і суд першої інстанції.

Свого розрахунку заборгованості скаржник ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, не надав суду і правильність розрахунку визначеного судом першої інстанції не спростував.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

А, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч.1ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов»язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Встановлено, що Кредитор листами від 17.10.2013 року повідомив, як основного боржника, так і його поручителів, про наявність простроченої заборгованості і необхідність погашення цієї заборгованості протягом 30 календарних днів, а в разі невиконання цієї вимоги - попереджав про дострокове стягнення усієї суми кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.35-37/.

Однак, у визначений кредитором термін заборгованість по кредиту погашена не була.

При цьому, відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов»язання, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає статті 124 Конституції України.

Ухвалюючи рішення, колегія суддів також вважає за правомірне керуватись вимогами п.42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року, згідно якого резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов»язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Колегія суддів враховує співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

В решті рішення, як ухвалене у відповідності з вимогами закону належить залишити без змін.

Так, доводи скаржника ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відносно того, що судом не застосовано строк позовної давності, а також суд не дав оцінку тому, що відсотки на прострочку погашення тіла кредиту нараховані по підвищеній ставці - 26,8% річних, хоча договором передбачена відсоткова ставка 13,4% річних - суд не бере до уваги і вважає їх безпідставними, оскільки указані питання були предметом дослідження суду першої інстанції і їм дана належна оцінка судом.

Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору процентна ставка встановлюється у розмірі 13,4% відсотка річних. А у разі користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки указаної в п.1.3.1. договору.

Крім того, в частині не застосування трирічного строку позовної давності до стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заборгованість по сплаті періодичних платежів в порядку виконання кредитного договору по тілу кредиту та відсоткам виникла з 22.07.2011 року, у зв»язку з чим, звернувшись до суду з позовом 7.07.2014 року, банк не порушив трирічний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, передбачений ст.257 ЦК України.

Крім того, суд відхиляє доводи в апеляційній скарзі ПАТ»УкрСиббанк» в тій частині, що суд першої інстанції не зазначив у рішенні борг у доларах США, як у валюті кредиту, оскільки посилання судом на національну валюту України, як на еквівалент у співвідношенні валют, відповідає вимогам ст.533 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції винесене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді