У х в а л а

іменем україни

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення банківських вкладів, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Пушкарьової Ксенії Володимирівни - на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про повернення банківських вкладів, в якому, уточнивши, просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договорами банківських вкладів разом з нарахованими процентами, збитками від інфляції, 3 % річних за несвоєчасне повернення коштів, моральну шкодою та судові витрати.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що між сторонами було укладено три договори банківського вкладу на суми 50 000 доларів США, 174 200 доларів США та 58 362,55 Євро. У березні 2014 року позивач звернулася до банку з вимогою про повернення депозитів, проте їй було повідомлено про відмову з посиланням на призупинення обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». У квітні 2014 року позивач повторно звернулася до банку з вимогою про повернення одного з банківських вкладів (у сумі 174 200 доларів США). У червні 2014 року між сторонами було укладено три додаткові угоди до зазначених договорів, згідно з якими строк вкладів продовжено до 12 червня 2019 року. Після укладення додаткових угод позивачу було повернено частину вкладу за договором від 10 квітня 2012 року, у зв'язку з чим неповерненими залишилися грошові кошти у сумі 13 000 Євро. У жовтні 2014 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання договорів та повернення вкладів, проте, на сьогоднішній день її вимога задоволена не була. У зв'язку з викладеним ОСОБА_2 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 задов <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2097/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>олено<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2101/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2101/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>'

Прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних вимог в частині стягнення індексації у звязку з інфляцією, 3 % річних, відсотків за договорами та моральної шкоди. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року в цій частині скасовано, провадження у справі закрито. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2101/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року скасовано в частині відмови у стягненні грошових коштів за договорами банківських вкладів. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківських вкладів - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суми вкладів за договором від 31 серпня 2011 року № SAMDN8209/8209 у розмірі 49 295, 94 доларів США, за договором № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року - 170 103,73 доларів США та за договором від10 квітня 2012 року № SAMDN1024/8395 - 12 530,70 Євро. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3 654 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Пушкарьова К.В. - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 31 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN8209/8209 «Стандарт», за умовами якого позивач передав банку суму вкладу у розмірі 50 000 доларів США під 8 % річних строком на 12 місяців до 31серпня 2012 року (а. с. 5).

23 вересня 2011 року між сторонами укладено договір № SAMDN2204/8208 «Стандарт», за умовами якого позивач передала банку суму вкладу у розмірі 174 200 доларів США під 7,5 % річних строком на 6 місяців до 23 березня 2012 року (а. с. 6).

10 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN1024/8395 «Стандарт», за умовами якого позивач передала банку суму вкладу 58 362,55 Євро під 7 % річних строком на 6 місяців до 10 жовтня 2012 року (а. с. 7).

У березні 2014 року позивач звернулася до банку із вимогою про повернення вказаних банківських вкладів (а. с. 8-9).

Листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 01 квітня 2014 року позивачу відмовлено у поверненні грошових коштів з посиланням на те, що на даний час невизначено статусу території Кримського півострова і банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 10).

23 квітня 2014 року позивач повторно звернулася до відповідача із вимогою про повернення банківських вкладів (а. с. 11).

Також встановлено, що між сторонами 12 червня 2014 року були укладені додаткові угоди, відповідно до яких ОСОБА_2 дала згоду на продовження строків вкладів за трьома укладених договорами на п'ять років до12 червня 2019 року (а. с. 95-97).

Згідно із заявою від 25 вересня2014 року, яка була отримана ПАТ КБ «Приватбанк» 21 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 просила розірвати укладені додаткові угоди від 12 червня 2014 року та повернути суми вкладів за договорами від 31 серпня 2011 року, 23 вересня 2011 року, 10 квітня 2012 року (а. с. 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з умовами укладених між сторонами договорів банківського вкладу, сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону договору за два дні до дня розірвання договору і лише розірвання договору між сторонами є підставою для повернення вкладнику банківського вкладу.

Згідно з пунктом 2 додаткових угод від 12 червня 2014 року передбачено, що вкладник зобов'язується не пред'являти банку вимог про повернення вкладів до спливу строку дії договорів, тобто до 12 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що зазначена умова додаткових угод є нікчемною, тобто такою, що в силу приписів ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків для сторін.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що звертаючись до банку із вимогою про розірвання договорів банківського вкладу та повернення грошових коштів, ОСОБА_2 скористалася наданим їй законом правом на дострокове повернення вкладу на першу вимогу. Натомість, відповідач, відмовившись повернути грошові кошти за вказаними договорами, порушив права позивача, як вкладника, у зв'язку з чим зазначені суми вкладів підлягають стягненню на користь останньої з ПАТ КБ «Приватбанк».

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Пушкарьової Ксенії Володимирівни - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук