Справа №489/2294/15-ц 11.11.2015 11.11.2015 11.11.2015
Провадження №22-ц/784/2441/15
Справа № 489/2294/15ц
Провадження №22ц/784/2441/15 Головуючий у 1-ї інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Харитоновій І.В.,

за участю: відповідачки - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 18 409,38 доларів США заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_2, в порушення умов укладеного з нею 8.06.2007 року кредитного договору, у встановлені строки не погашає суму основного кредиту, проценти за користування кредитом та комісію, а тому він має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням пені та штрафу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2015 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідачки ОСОБА_2 17 308,76 доларів США, що еквівалентно 379 754 грн. 19 коп., загальної суми заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким визнати її зобов'язання за договором в сумі 14 488,04 доларів США, а в іншій частині позовних вимог банка відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

При вирішенні справи судом встановлено, 8 червня 2007 року між КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № NKGDGA00000004, за яким остання строком до 7 червня 2017 року отримала кредитні кошти в сумі 44 200 доларів США під 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і щомісячної винагороди у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.

За порушення будь-якого зобов'язання позичальник зобов'язалася у відповідності до пунктів 4.1, 5.4 договору сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривни за кожен день прострочення у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, та штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

Станом на 18 березня 2015 року заборгованість відповідачки за кредитним договором нарахована банком та склала 18 409,38 доларів США (16 583,13 доларів США - заборгованість по кредиту, 828,11 доларів США - проценти за користування кредитом, 83,08 доларів США - заборгованість по комісії, 28,20 доларів США - пеня, 10,73 доларів США - фіксована частина штрафу і 876,13 доларів США - процентна складова штрафу).

Установивши такі факти, суд на виконання вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України вірно визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, врахував положення ст. ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, відповідні умови кредитного договору та наявність інших обставин, які мають істотне значення для справи й обґрунтовано задовольнив позов банка щодо стягнення суми боргу за кредитом та процентами.

При цьому, суд врахував в суму заборгованості, яка склалася на 18 березня 2015 року, оплату, що була проведена позичальником у квітні 2015 року, зарахував суми у відповідності до умов договору, що викладені у пункті 3.3, і відмовив у стягненні заборгованості за комісією.

Також місцевий суд зменшив загальну суму штрафу, стягнув її у фіксованої частині в перерахунку за курсом на момент ухвалення рішення, який є меншим, ніж зазначено у пункті 5.4, та відмовив у стягненні процентної складової штрафу з посиланням на частину 2 статті 549 ЦК України.

Враховуючи, що рішення суду в частині зменшення загальної суми, та відмови у стягненні комісії і процентної складової штрафу, апелянтом фактично не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав, для його перегляду.

Щодо посилань відповідачки на невірність висновків суду щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, то вони не підтверджені допустимими доказами, та суперечать наданими банком витягам з особового рахунку позичальника, та проведеним ним щомісячним нарахуванням з відображенням проведених ОСОБА_2 оплат відповідно до умов кредитного договору.

Безпідставними є доводи апелянта щодо не зарахування банком проведених нею оплат безпосередньо в рахунок погашення тіла кредиту, так як вони суперечать умовам договору, викладеним у пункті 3.3.

Відсутність у додатках до договору графіку платежів не тягне незрозумілість його умов, так як у розділі 7 зазначеного кредитного договору, сторонами визначено розмір щомісячного платежу, його складові частини та строки його внесення.

Окрім цього, за положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А тому уклавши договір, в якому визначено порядок та процедура повернення кредитних коштів, а також відповідальність позичальника за порушення зобов'язань із погашення кредиту шляхом сплати пені та штрафів, сторони погодили умови цього кредитного зобов'язання.

Тому, доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо нікчемності кредитного договору є помилковим тлумаченням діючого законодавства.

Отже, рішення суду першій інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і тому колегія суддів, виходячи із меж апеляційної скарги позичальника, не вбачає підстав для його скасування або зміни.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді