ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9612/15-ц
провадження № 2/753/5155/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. м. Київ

Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Домарєва О.В.

при секретарі - Ткачі А.Г.

за участю позивача ОСОБА_2,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб "Про стягнення заробітної плати за час розрахунку при звільненні" ,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач звернувся до суд із позовом, уточнивши який 22.10.2015 року, просив стягнути з ПАТ «Європейський газовий банк» на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за лютий 2015 року, включаючи компенсацію відпускних при звільненні у кількості 9 днів; вихідну допомогу при звільненні на загальну суму 15 000.00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме з 12.03.2015 року по 22.10.2015 року у сумі 125 673.63 грн. та моральну шкоду у сумі 20 000.00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що після звільнення відповідачем не було проведено з ним остаточного розрахунку у день, тому він змушений звертатись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав з підстав, передбачених ст.ст.40,42,115-117,233 КЗпП України.

Позивач у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснив, що з 20.10.2014 року він працював на посаді головного юрисконсульта юридичного управління ПАТ «Європейський газовий банк», з 01.12.2014 року переведений на посаду головного юрисконсульта управління позовної роботи юридичної служби цього ж банку, 13.01.2015 року переведений на посаду заступника начальника управління позовної роботи юридичної служби цього ж банку, 02.02.2015 року переведений на посаду начальника юридичної служби ПАТ «Європейський газовий банк». 11.03.2015 року він був звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності штату, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату за лютий 2014 року, а також не проведено повний розрахунок у день звільнення, чим порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України, яку він просить стягнути з відповідача примусово. Також йому була заподіяна моральна шкода внаслідок тривалої невиплати заробітної плати та інших платежів при звільненні, яку просив стягнути з відповідача на свою користь.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні 14.09.2015 року позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити з мотивів їх необґрунтованості та безпідставності та суду пояснила, що постановою правління Національного Банку України №424 від 16.07.2014 року ПАТ «Європейський газовий банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №121 від 18.11.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Європейський газовий банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. На підставі Рішення Виконавчої дирекції ФГВФО №150 від 18.12.2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк». Тим же рішенням Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію банку призначено ОСОБА_4Таким чином, починаючи з 19.12.2014 року, діяльність ПАТ «Європейський газовий банк» регламентуються положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому виплата заробітної плати та інших платежів позивачу при звільненні, на думку представника, повинна відбуватись саме в порядку, визначеному зазначеним Законом. В подальшому представник у судове засідання не з'являлась, про день час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Ухвалою суду від 22.09.2015 року, яка занесена до журналу судового засідання від 22.09.2015 року, за клопотанням представника відповідача, залучено до розгляду справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у відсутності представника до суду не направила.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 20.10.2014 року позивач працював на посаді головного юрисконсульта юридичного управління ПАТ «Європейський газовий банк», з 01.12.2014 року переведений на посаду головного юрисконсульта управління позовної роботи юридичної служби цього ж банку, 13.01.2015 року переведений на посаду заступника начальника управління позовної роботи юридичної служби цього ж банку, 02.02.2015 року позивача переведено на посаду начальника юридичної служби ПАТ «Європейський газовий банк». 11.03.2015 року позивач звільнений зі займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності штату, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією витягу із трудової книжки (а.с.6).

Таким чином, позивачем доведена наявність трудових відносин постійного характеру в порядку, визначеному ст.60 ЦПК України, в період з 20.10.2014 р. до 11.03.2015 року.

Відповідно до положень ст.44 КЗпП України - працівникові виплачується вихідна допомога при припиненні трудового договору з підстав звільнення, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України у розмірі, не менше тримісячного середнього заробітку.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що при звільненні відповідачем в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП позивачу не виплачено заробітну плату за лютий 2014 року, а також не проведено розрахунок при звільненні.

З урахуванням наведених обставин та вимог закону, суд визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за лютий 2015 року та вихідну допомогу на загальну суму 15 000.00 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року ,,Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 12.03.2015 року по 22.10.2015 року включно - згідно розрахунку, наданому позивачем, який суд приймає за основу при прийняття рішення, у розмірі 125 673.63 грн., а також повного задоволення позовних вимог в цій частині.

Обговорюючи законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує вимоги ст.237-1 КЗпП України, згідно якої - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні порушень відповідачем ПАТ «Європейський газовий банк» положень КЗпП України та гарантованих законом прав позивача, за наявності яких наступає відповідальність встановлена чинним законодавством, суд приходить до висновку про встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди та необхідності її відшкодування.

Позивач ОСОБА_2 моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок душевних страждань, які він зазнав, у зв'язку з неправомірними діями відповідача, позивач зазнав втрати престижу та ділової репутації, що потягло моральні переживання, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенням стосунків з сім'єю, друзями та іншими оточуючими людьми.

Обговорюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також враховуються положення принципу розумності та справедливості.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити у сумі 5000 грн., тобто частково.

Таким чином, в цілому позовні вимоги задовольняються судом частково.

Разом з тим, обговорюючи позицію представника відповідача, яка не визнала позовні вимоги, суд враховує, що дійсно на підставі Постанови Правління Національного Банку України за №424 від 16.07.2014 року «Про віднесення ПАТ «Європейський газовий банк» до категорії несплатоспроможних», Виконавчою дирекцією ФГВФО 16.07.2014 прийнято рішення №57 про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації.

На підставі Рішення Виконавчої дирекції ФГВФО №150 від 18.12.2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк».

За Законом України від 14.05.1992 року «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02.06.2014 року у справі №6-76цс14.

Таким чином, не є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки порушення процедури про банкрутство роботодавця не є підставою для звільнення його від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-159цс13.

Таким чином, позицію відповідача суд визнає такою, що суперечить сукупності наведених вище обставин та вимог закону.

Позивач на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 22.02.2012 року № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб "Про стягнення заробітної плати за час розрахунку при звільненні" - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (, місце знаходження за адресою: м.Київ, просп. Московський, 16) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку -140673.63 грн. та моральну шкоду у сумі 5000.00 грн., а всього 145673.63 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м.Києва протягом 10 днів.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Домарєв