Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним із застосуванням правових наслідків.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 березня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано удаваним на підставі ст. 235 ЦК України договір усного доручення від 07 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на виконання та підтвердження якого видана довіреність від 07.08.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрована в реєстрі №4509, для приховання договору купівлі-продажу автомобіля.

Визнано, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ 614, 1999 року випуску, автобус - D пасажирський, білого кольору, р. н. НОМЕР_1, шасі /кузов, рама, коляска/ НОМЕР_2, об'єм двигуна 4250 куб. см. D, належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 04.08.2007 року між ним та ОСОБА_2.

В поданій на рішення апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» вказує на його незаконність, оскільки дане рішення суду порушує його законні права та інтереси. Судом не взято до уваги, що вказаний автомобіль належав з на праві власності ОСОБА_4 та згідно договору застави рухомого майна №0605/39/Е3 перебував в заставі для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0605/39 від 19 травня 2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5. Заставний автомобіль було зареєстровано за новим реєстраційним номером НОМЕР_1. Судом не враховано, що основним позичальником умови кредитного договору не виконуються, станом на 02 квітня 2014 року існує заборгованість в сумі 7 655,54 долари США, при цьому договір застави є діючим, а на автомобіль накладено арешт. Крім того, відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Просить скасувати рішення та постановити нове яким в задоволенні відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у даній справі досягли згоди щодо всіх істотних умов укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, виконали його умови, а тому спірна довіреність на право розпорядження автомобілем є удаваним правочином, вчиненим сторонами для приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу у зв'язку з чим позивач набув право власності на спірний автомобіль.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Судом встановлено, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ 614, 1999 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, виданого Рівненським МРЕВ ДАІ 27 червня 2006 року зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2

04 серпня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу було посвідчено на підставі усного договору доручення між сторонами довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 4509. За змістом якої, позивач є представником ОСОБА_2 в органах ДАІ та всіх установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням ТЗ, укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування ТЗ та інше.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Верховний Суд України роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформили один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Отже, для визнання правочину удаваним слід установити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та що їх дії направлені для досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Таким чином, за своїм юридичним змістом доручення є договором про представництво, який є одностороннім і згідно якого повірений зобов'язується діяти від імені довірителя та не вправі вчиняти дії щодо майна на власну користь.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль відповідачем не був знятий з обліку в органах ДАІ у зв'язку із його відчуженням за процедурою, встановленою п.п.8, 40 Правил, залишався зареєстрованим за ним, доказів подання заяви останнім про зняття автомобіля з обліку і його огляд органами ДАІ, не надано. Не надходила така заява й від позивача який мав право на розпорядження вказаним транспортним засобом згідно довіреності від власника автомобіля.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що між позивачем, з однієї сторони та відповідачем, при оформленні довіреності на спірний автомобіль мало місце укладення правочину, який за своїм змістом містив ознаки удаваного для приховування договору купівлі-продажу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вказаний автомобіль належав на праві власності ОСОБА_4 та згідно договору застави рухомого майна №0605/39/Е3 перебував в заставі для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0605/39 від 19 травня 2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5. Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 22 травня 2006 року зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заставу вказаного автомобіля (а.с.28-29), а 21 березня 2014 року зареєстровані відомості про звернення стягнення на предмет застави (а.с. 36-38).

На день укладення правочину обтяження у вигляді застави вказаного автомобіля знято не було.

Оскільки рішення постановлено з порушенням норм матеріального права і висновки суду не відповідають дійсним обставинам справа воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, ст. 235 ЦК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 березня 2012 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним із застосуванням правових наслідків відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :