АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5138/2015 Головуючий у першій інстанції - Мазур І.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача Яценка С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в якому, з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог (а.с. 117-121) просило:

- звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 26,30 кв.м., житловою площею 13,10 кв.м., шляхом визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та пунктами 6.5., 6.6 Іпотечного договору від 02.10.2008, а саме: продажу вказаного майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу з наданням ПАТ «ВіЕс Банк» усіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, тощо), необхідних для здійснення такого продажу, з метою погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF52755 від 02.10.2008 в сумі 24 239 доларів 24 центи США, що еквівалентно 312 886 грн. 70 коп. (станом на 30.09.2014 один долар США 12,908176 грн.).

- закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя майна;

- виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказувало, що 02.10.2008 між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Фольксбанк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № KF52755, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 26 000 доларів СІЛА, з кінцевим строком погашення не пізніше 01.10.2020 під 13,5 % річних, який відповідач не виконав. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів та непогашення кредиту, позивач просив у відшкодування заборгованості за кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_6 до участі у справі залучений правонаступник ОСОБА_4

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування до даних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки надане в іпотеку майно не використовується відповідачем як місце постійного проживання і загальна площа майна не перевищує 140 кв.м. для квартири.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідачі повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонено проводити примусове стягнення нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 02.10.2008 між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕс Банк», який є правонаступником ВАТ «Фольксбанк» укладено кредитний договір за №KF про надання кредиту в розмірі 26 000 доларів США строком на 12 років (а.с. 9-12).

З метою забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_6 укладено іпотечний договір від 20.10.2008, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в якості забезпечення виконання кредитного договору передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві власності в рівних частках кожному.

Як вбачається із спадкової справи № 823/14 після померлої ОСОБА_6 спадщину прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.70, 88), проте свідоцтво про право на спадщину не отримали.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав і станом на 30.09.2014 утворилася заборгованість на загальну суму 24 239,42 доларів США, що еквівалентно 312 886 грн. 70 коп. з яких: 20 016,20 доларів США (258 372,63 грн.) заборгованість по кредиту; 2 491,74 доларів США (32 163,82 грн.) заборгованість по відсоткам та 1 731,48 доларів США (22 350,25 грн.) пеня.

Розмір та наявність заборгованості не заперечуються відповідачем (боржником).

При цьому, слід зазначити, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом визначена заборгованість станом на 30.09.2014 в загальній сумі 24 239,42 доларів США і ця ж сама сума заборгованості заявлена в прохальній частині заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог (а.с. 120).

Відповідно до вимог ч. 1-5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 вказаного Закону, відповідно до якої у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Банк направив боржнику та іпотекодавцю вимоги про необхідність повернути кредит, сплатити відсотки, штрафні санкції та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки, проте дана вимога банку не виконана.

У пункті 9 Постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз'яснив, що виключно позивачеві належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо).

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів приходить до висновку про правомірність пред'явлення позивачем вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є його правом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволенні, оскільки житлове приміщення, що виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором наданим і іноземній валюті використовується як місце постійного проживання відповідача та загальна площа житла не перевищує 250 кв.м.

Вказаний висновок суду не ґрунтується на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах та вимогах Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014.

Відповідно до вказаного Закону від 03.06.2014 № 1304-VІІ, протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Вказаний Закон, за обставин даної справи, не може бути застосований до правовідносини, які склались між сторонами цього спору, оскільки квартира на яку просить звернути стягнення позивач, не використовується відповідачам як місце постійного проживання, а також відповідач прийняв спадщину до складу якої входить нерухоме житлове майно, тобто фактично у власності останнього знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Так, у відповідності до довідки форми № 3 від 22.05.2015, виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду» Святошинського району м. Києва, у спірній квартирі ніхто не зареєстрований. Квартира складається з однієї кімнати, площею 13,1 кв.м. та загальною площею 26,3 кв.м. Згідно відмітки в паспорті ОСОБА_3 він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що ним не заперечувалось.

У відповідності до вимог чинного законодавства місце постійного проживання - це зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування особи.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач не використовує майно, що є предметом іпотеки для постійного проживання, у нього у власності фактично знаходиться інше нерухоме майно (відповідач прийняв спадщину), а також загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів, то підстави і умови для застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні, а тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості відповідача за кредитним договором є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про виселення відповідача ОСОБА_5 з квартири, то вони є безпідставними, з огляду на відсутність доказів того, що останній користується спірною квартирою, чим самим порушує право позивача, як іпотекодержателя.

Також слід зазначити, що посилання в рішенні суду на те, що загальна площа житла (квартири) не перевищує 250 кв.м. є помилковим, оскільки згідно закону ця загальна площа враховується при вирішенні питання про звернення стягнення на житловий будинок, в той час як предметом розгляду даної справи є звернення стягнення на квартиру, яка передана в іпотеку банку.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а саме скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 26,30 кв.м., житловою площею 13,10 кв.м., шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та пунктами 6.5., 6.6 Іпотечного договору від 02.10.2008, а саме продажу вказаного майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу з наданням Публічному акціонерному товариству «ВіЕс Банк» усіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, тощо), необхідних для здійснення такого продажу, з метою погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF52755 від 02.10.2008 в сумі 24 239 доларів 24 центи США, що еквівалентно 312 886 грн. 70 коп. (станом на 30.09.2014 один долар США 12,908176 грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 та на користь ПАТ «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі 1 705 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі 1 705 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді