УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця,

за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її рідна сестра ОСОБА_7, спадщину після смерті якої вона прийняла в установленому законом порядку, шляхом звернення до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте постановою державного нотаріуса Першої Первомайської державної нотаріальної контори від 03 липня 2014 року їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті її сестри, оскільки спадкоємцем першої черги є онука померлої ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 1266 ЦК України.

Посилаючись на те, що вона фактично несла втрати на утримання та догляд сестри, займалася похованням останньої, сплачувала послуги по утриманню спадкового майна, з урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просила стягнути на її користь понесені витрати у загальному розмірі 24 958 грн, з яких: 16 125 грн - витрати на поховання і придбання необхідних речей для ритуалу поховання й витрати на поминальні обіди; 5 000 грн - витрати на лікування спадкодавця; 833 грн - витрати на утримання спадкового майна; 3 000 грн - витрати на виготовлення та встановлення пам'ятника.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 16 783 грн 94 коп. понесених нею витрат на утримання, догляд, лікування та поховання та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 031,72 грн витрат на поховання спадкодавця, 3 000 грн витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника, 820,74 грн витрат на утримання спадкового майна, 1 439,22 грн витрат на лікування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка як спадкоємиця майна померлої ОСОБА_7 зобов'язана відшкодувати витрати, які були понесені позивачем на утримання квартири, лікування і поховання ОСОБА_7, влаштування поминальних обідів без урахування спиртних напоїв, а також витрати на виготовлення та встановлення пам'ятника, посилаючись на ст. 1232 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності позовних вимог, які підтверджуються доказами.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина (а. с. 7).

ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину в установленому законом порядку, шляхом подачі до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 15).

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 липня 2014 року ОСОБА_3, яка на підставі ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті її сестри ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку із тим що є спадкоємці першої черги на підставі ст. 1266 ЦК України (а. с. 39).

Разом з тим позивачка провела поховання ОСОБА_7 та понесла витрати на поминання та встановлення пам'ятника, зальний розмір яких визначила в сумі 19 125 грн.

Відповідно до даних управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області ОСОБА_3 було виплачено допомогу на поховання ОСОБА_7 у розмірі 2 363 грн. 28 коп. (а. с. 50).

Згідно з довідкою Приватної агрофірми «Схід» від 20 листопада 2014 року ОСОБА_3 27 грудня 2013 року була здійснена виплата допомоги на поховання її сестри в сумі 425 грн. (а. с. 55).

Згідно з довідкою Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні, ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні №1 вказаної медичної установи з 27 листопада по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.74).

Згідно з квитанцією від 03 січня 2015 року № 609702 вбачається, що позивачем були понесені витрати на спорудження намогильної споруди (надгробного пам'ятника) в сумі 3 000 грн.

Статтею 1261 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1261> установлено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1232> спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» <nau://ukr/1102-15|st2> визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, позивачем не надано первинних документів - платіжного доручення, квитанції до прибуткового касового ордера, або фіскального касового чека, товарного чека, розрахункової квитанції про сплату нею до ритуальної служби 10100 гривень. Надана позивачкою квитанція від 14 грудня 2014 року № 571008 ПП ОСОБА_8 не може бути прийнята як належне підтвердження сплати 10 100 грн ритуальних послуг.

Позивачкою не надано доказів придбання та встановлення пам'ятника, а також доказів граничного його розміру.

Крім того, неможливо погодитись з висновками суду щодо наявності підстав для стягнення витрат на лікування, оскільки повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що понесені одним із спадкоємців витрати зроблені за рахунок особистих коштів.

Разом з тим надана позивачем довідка лікарні не підтверджує факту оплати коштів на придбання ліків, медичних засобів для лікування, так як даний документ не містить посилання про прийняття коштів від ОСОБА_3 та їх оплату, а навпаки виходячи з представленої стороною позивача довідки лікарні спадкодавець перебував на стаціонарному лікуванні, лікування проводилось за допомогою медикаментів, придбаних за власні кошти хворої (спадкодавиці), та за рахунок місцевого бюджету.

Також не ґрунтуються на законі висновки судів про наявність підстав для стягнення витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника.

Відповідно до роз'яснення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пак'ятників і огорож в даній місцевості.

Стандартний пам'ятник згідно з РСТ УССР 1584-86, - це пам'ятник, загальна площа якого не перевищує 3,5 кв. м. з урахуванням видимої і невидимої поверхні.

Тобто, визначаючи позивачці розмір витрат на спорудження надгробного пам'ятника, суд не врахував, що витрати на виготовлення пам'ятника визначаються із фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників у даній місцевості.

Крім того, суди не врахували, що надана позивачкою на підтвердження понесення витрат з виготовлення нагробного пам'ятника квитанція, видана ПП ОСОБА_8, не є фінансовим документом, так як не містить даних про сплату даних послуг, а тому є неналежним та не допустимим доказом, підтверджуючим факт оплати позивачкою даних витрат.

Неможливо також погодитись з висновками судів про наявність підстав щодо стягнення витрат на охорону спадкового майна, а саме: оплату за телефон - 35, 34 грн., зняття телефону - 9.10 грн., послуг за постачання природного газу - 145 грн., електроенергії - 36,70 грн. та вивіз сміття - 5 грн., за постачання води - 32 грн., утримання прибудинкової території - 527 грн 40 коп., за надання послуг з надання невиключного права доступу до програмної послуги - 30 грн. Оскільки судами не з'ясовано, що дані витрати були проведені в грудні 2014 року при житті спадкодавця та від її імені.

Однак таких роз'яснень апеляційний суд не врахував і відповідних обставин не встановив.

Статтею 57 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st57> передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок з доведення позову покладено на позивача.

У порушення вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315> суд апеляційної інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив, фактичних обставин справи не з'ясував, не перевірив, чи прийняла відповідачка спадщину, належним чином не перевірив надані докази на підтвердження витрат на лікування та поховання спадкодавця, виготовлення та встановлення нагробного пам'ятника, у рішенні не врахував, що до витрат на поховання відповідно до закону можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, не перевірив надані позивачем розрахунки витрат і дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог, що призвело до таких порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко А.В. Маляренко О.М. Ситнік