Справа №576/1127/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Колодяжний А.О.
Номер провадження 22-ц/788/1629/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

25 травня 2015 року позивачка звернулась до місцевого суду із позовом і свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем і від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Рішенням суду від 24 березня 2014 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина, але ця обставина не звільняє його від обов'язку по утриманню дитини. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, хоча працює неофіційно і має постійний дохід, тому просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно та стягнути на її користь витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. 00 коп.

Заочним рішенням місцевого суду було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 550 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивачка не погодилась з рішенням місцевого суду та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та стягнути аліменти в розмірі 900 грн. 00 коп. щомісячно та стягнути з відповідача на її користь, понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 250 грн .00 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що стягнутих з відповідача коштів в сумі 550 грн. 00 коп. недостатньо для забезпечення її малолітньої дитини необхідним одягом та продуктами харчування, а тому вважає, що саме розмір аліментів, зазначений нею в позовній заяві, є достатнім для забезпечення дитини на належному рівні. Також зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні її вимог про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки між нею та адвокатом було укладено договір, кошти нею сплачені, що підтверджується розпискою, а тому вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні її вимог про стягнення цих витрат .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали цивільної справи № 576/808/13-ц, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 18 листопада 2011 року перебували у шлюбі і від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач у справі (а.с.4).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.2).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2014 року відповідача ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3) .

Малолітня дитина сторін - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає разом з матір'ю - позивачкою у справі ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, відповідач коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає.

Місцевий суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина сторін, виходив з того, що останній дійсно коштів на утримання дитини не надає, не працює, проте є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров'я, а тому має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини.

В той же час, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного:

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачка, скористалась наданим їй правом на отримання матеріального забезпечення від батька дитини на утримання дитини і зверталась до суду із відповідним позовом і рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2013 року з батька дитини було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і дана обставина вбачається з ухвали суду від 30 травня 2014 року (а.с.13).

Для перевірки зазначених обставин, колегією суддів були витребувані матеріали цивільної справи № 576/808/13-ц з яких вбачається, що дійсно позивачка 26 березня 2013 року вже зверталась до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із відповідним позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дійсно у справі було ухвалене рішення про стягнення аліментів з відповідача у справі (а.с.3, 16-17 цивільної справи № 576/808/13-ц).

В подальшому, ОСОБА_3 звернулась із заявою про відмову від примусового виконання рішення Глухівського міськрайонного суду від 22 травня 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 і ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2014 року були прийнято її відмову від примусового виконання вищезазначеного рішення суду (а.с.13).

На підставі ухвали місцевого суду від 30 квітня 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Глухівського міськрайонного управління юстиції Новообраною Л.В. 15 травня 2014 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/576/261, виданого 22 травня 2013 року Глухівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття і зазначений виконавчий лист разом із копією постанови державного виконавця долучений до матеріалів цивільної справи № 576/808/13-ц (а.с.25-26).

В той же час, незважаючи на закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/576/261, позивачка, як стягувач за цим виконавчим провадженням, не була позбавлена можливості повторно звернутися до виконавчої служби із відповідною заявою про примусове виконання вищезазначеного виконавчого листа, як це передбачено ч.2 ст.12, ч.3 ст.22, п.7 ч.1 ст.26, п.1 ч.1 ст.47, п.1 ч.1 ст.49, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», але вона не скористалась наданим їй таким правом і звернулась із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Не зважаючи на це, місцевий суд не з'ясував характер спірних правовідносин сторін, не перевірив підстав поданого позивачкою позову і ухвалив рішення про стягнення аліментів з відповідача, незважаючи на те, що рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2013 року вже було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В той же час, з пояснень позивачки в суді апеляційної інстанції вбачається, що вона повторно не зверталась до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження по стягненню аліментів з відповідача за раніше ухваленим рішенням місцевого суду, оскільки аліменти були визначені у частці від заробітної плати боржника, а оскільки він офіційно не працював, тому розмір аліментів, фактично стягуваних за цим рішенням суду, не перевищував 250 грн. 00 коп. на місяць. У зв'язку із цим вона і звернулась із позовом до суду, оскільки бажала, таким чином, збільшити розмір стягуваних аліментів.

Таким чином, виходячи із фактично встановлених обставин та пояснень позивачки, колегія суддів вважає, що підставами позову було збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду з підстав передбачених ст.192 Сімейного Кодексу України, а не стягнення аліментів в порядку, передбаченому ст.ст.180-181 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Позивачка, при зверненні з позовом до суду та в своїх поясненнях вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач працює, але не офіційно, отримує гарні заробітки, в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. Раніше розмір стягуваних аліментів рішенням суду був визначений у частці від його заробітку, а тому фактичний розмір аліментів визначався, виходячи із частки від розміру середньостатистичної заробітної плати у відповідному регіоні. Таким чином, розмір аліментів не перевищують 250 грн. на місяць, а тому вважала, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 900 грн. 00 коп. щомісячно.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що дійсно матеріальний стан відповідача змінився: він працює не офіційно у м.Києві, отримує нерегулярний, мінливий доход, інших осіб на утриманні не має, а тому розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню і виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, колегія суддів знаходить за можливе збільшити визначений судом розмір аліментів і стягнути їх у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

За такої неповноти з'ясування фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.

Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що аліменти за попереднім рішенням суду не стягуються, у зв'язку із відмовою позивачки від примусового стягнення і виконавчий лист, виданий за рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2013 року, знаходиться в матеріалах цивільної справи № 576/808/13-ц, тому колегія суддів вважає за необхідне стягувати аліменти у зміненому розмірі з дня звернення позивачки із даним позовом до суду та не відкликати виконавчий лист з ВДВС Глухівського міськрайонного управління юстиції.

Також колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в сумі 250 грн. 00 коп., виходячи з наступного:

Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень , не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У порушення вимог, передбачених ч.3 ст.213, п.5 ч.1 ст.214 ЦПК України місцевий суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, не врахував порушення прав позивачки з боку відповідача, не врахував доводи позивачки про те, що витрати на правову допомогу, понесені нею, підтверджені договором про надання правової допомоги, а також розпискою адвоката про отримання ним від позивачки коштів в сумі 250 грн.00 коп.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, місцевий суд послався на те, що розписка адвоката про одержання авансу не відповідає вимогам встановленим аз6. 28 п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Правлінням Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року. В той же час, місцевий суд не врахував, що зазначене Положення розроблено відповідно до статті 33 Закону України "Про Національний банк України" і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Докази того, що адвокат Рубан О.М., який надавав правову допомогу позивачці, зареєстрований як фізична особа (підприємець) в матеріалах справи відсутні, а отже колегія суддів вважає безпідставним посилання місцевого суду на те, що адвокат в своїй діяльності повинен керуватися вищезазначеним Положенням і надавати позивачці платіжний документ на підтвердження сплати нею коштів на правову допомогу, який би відповідав вимогам цього Положенням.

Відповідно до вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заочне рішення місцевого суду в частині відмови ОСОБА_3 у стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, п.1, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2015 року змінити в частині розміру стягуваних аліментів.

Змінити розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2013 року на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_3 у стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. 00 коп.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -