КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4191/15-ц
Провадження № 2/552/1709/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді Миронець О.К., за участі секретаря судового засідання Виноградної Л.О., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтаві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач КП «ЖЕО № 2» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що КП «ЖЕО № 2» є балансоутримувачем будинку по провулку Латишева,9 та надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території за вказаною адресою за встановленими тарифами. Вказував, що відповідачу надані послуги по квартирі 3, по провулку Латишева, 9 в м. Полтава за період з 01.04.2012 року по 31.05.2015 року. Так як, відповідач не сплачувала за надані послуги утворилась заборгованість в розмірі 3861,12 грн, яка складається з заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 2100,89 грн., індекс інфляції в розмірі 1560,75 грн. 3 % річних в розмірі 199,48 грн.

В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2031,34 грн., індекс інфляції в розмірі 1509,29 грн. 3 % річних в розмірі 192,71 грн.

Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково на суму 1064,40 гривень без штрафних санкцій та просили суд застосувати строк позовної давності.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Позивач КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради є балансоутримувачем будинку по провулку Латишева, 9 та надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території споживачам за вказаною адресою відповідно до встановленого переліку та затверджених тарифів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов'язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Як встановлено судом, позивач КП «ЖЕО № 2» обов'язки балансоутримувача виконав, надав позивачу послуги з утримання будинку по провулку Латишева,9 та з утримання прибудинкової території.

Відповідач в свою чергу обов'язки не виконала, за період з 01 квітня 2012 року по 31 травня 2015 року за послуги не сплачувала, існує за вказаний період заборгованість в розмірі 2031,34 грн.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду з позовом в липні 2015 року, отже суд враховуючи дану обставину приходить до висновку про частково задоволення позову в межах трьохрічного строку позовної давності в сумі 1856,08 гривень

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Враховуючи суму заборгованості 1856,08 гривень суд приходить до висновку, що сума до стягнення індексу інфляції складає 1379,06 грн.(1856,08 гривень*1,743- 1856,08= 1379,06 грн ), 3 % річних в розмірі 162,31 грн.,(1856,08х3/366х60=9,12 грн., 1856,08х3/366х275=41,83 грн, 1856,08х3/365х365=55,68 грн, 1856,08х3/366х365=55,68 грн).

Посилання відповідача на неналежну якість наданих послуг не підтверджено доказами, отже дані заперечення не прийняті судом як докази щодо несплати боргу.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 88,213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 1856,08 грн., встановлений індекс інфляції в розмірі 1379,06 грн., та 3 % річних в розмірі 162,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Миронець О.К.