ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1225/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Підприємства заснованого на власності об'єднання громадян «Науково-практичний медичний центр «ІБІС», Київської міської профспілка «Укрпрофперспектива» про стягнення усіх належних сум при звільненні, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до НПМЦ «ІБІС», КМП «Укрпрофперспектива» про стягнення усіх належних сум при звільненні, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду, у якому просила: стягнути в солідарному порядку з НПМЦ «ІБІС» та КПМ «Укрпрофперспектива» на користь ОСОБА_2 невиплачені суми: 620,55 грн. заробітної плати за липень 2011 року, 206,85 грн. заробітної плати за жовтень 2011 року,1950,30 грн. вихідної допомоги при звільненні, 870,00 грн. компенсації за невикористану відпустку у 2011 році; середній заробіток: 23019,45 грн. за весь час затримки розрахунку починаючи з 11 жовтня 2011 року по 14 листопада 2014 року включно, 29,55 грн.за кожен робочий день затримки розрахунку починаючи з 15 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку; поновити позивачу строк, встановлений ст. 233 КЗпП, для подання позову про відшкодування моральної шкоди та стягнути 10000,00 грн. моральної шкоди; судові витрати покласти на НПМЦ «ІБІС» та на КПМ «Укрпрофперспектива».

В судове засідання позивачка не з»явилась, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених в позові, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2010 року позивачка уклала з НПМЦ «ІБІС» безстроковий трудовий договір на підставі наказу НПМЦ «ІБІС» № 21.

Тривалий час адміністрація НПМЦ «ІБІС» порушувала законодавство про працю та умови оплати праці відносно свого працівника ОСОБА_2, що змусило останню подати письмову заяву від 10 жовтня 2011 року про розірвання з 11 жовтня 2011 року укладений з НПМЦ «ІБІС» трудовий договір на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яку керівництво НПМЦ «ІБІС» відмовилось прийняти.

03 листопада 2011 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до НПМЦ «ІБІС» про розірвання з 11 жовтня 2011 року укладений між ними безстроковий трудовий договірпо ч. 3 ст. 38 КЗпП на підставі письмової заяви ОСОБА_2 від 10 жовтня 2011 року (справа № 2-9525/2011).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року у справі № 2-9525/2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року у справі № 22-ц/2690/11949/2012, позивачці було відмовлено в задоволенні позову на підставі того, що під час судового розгляду відповідач подав до суду докази про те, що трудовий договір між сторонами вже є розірваним з 13 жовтня 2011 року по ч. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул) за ініціативою роботодавця ще до подання позову працівником.

21 грудня 2012 року позивачка звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом НПМЦ «ІБІС», у якому просила змінити формулювання причини її звільнення з НПМЦ «ІБІС»: визнати незаконним звільнення ОСОБА_2 з НПМЦ «ІБІС» з 13 жовтня 2011 року за прогул, оскільки невихід ОСОБА_2 з 12 жовтня 2011 року на роботу до НПМЦ «ІБІС» не можна вважати прогулом без поважних причин; скасувати наказ НПМЦ «ІБІС» від 13 жовтня 2011 року № 104 про звільнення ОСОБА_2 з НПМЦ «ІБІС» з 13 жовтня 2011 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули); визнати розірваним з 11 жовтня 2011 року по ч. 3 ст. 38 КЗпП України трудовий договір, укладений між ОСОБА_2 та НПМЦ «ІБІС» на невизначений строк, з ініціативи працівника на підставі його письмової заяви від 10 жовтня 2011 року, про що видати наказ і внести запис до трудової книжки ОСОБА_2; судові витрати покласти на НПМЦ «ІБІС» (справа № 753/870/13).

Суд у справі № 753/870/13 дійшов ґрунтовного висновку, що обставини, на які позивачка посилалась, як на підставу своїх вимог, знайшли своє повне підтвердження.

Зокрема, в порушення вимог ч. 3 ст. 32, ст.ст. 48, 95, 103, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 2 ст. 30, ст.ст. 33, 24 Закону України «Про оплату праці», п. 3 постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301, п.п. 1, 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України, Мінсоцзахисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, адміністрацією НПМЦ «ІБІС» неправомірно змінювались ОСОБА_2 істотні умови її роботи та оплати праці в бік погіршення, суми виплаченої їй заробітної плати не відповідають нарахованим, за липень 2011 року ОСОБА_2 взагалі не виплачена заробітна плата, 17 жовтня 2011 року ОСОБА_2 заведено нову трудову книжку та переслано поштою без її письмової згоди за адресою, де вона не мешкала.

22 жовтня 2013 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення у справі № 753/870/13, яким задовольнив позовну заяву: «Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_2 з НПМЦ «ІБІС», про що видати наказ і внести запис до трудової книжки ОСОБА_2: визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з НПМЦ «ІБІС» з 13 жовтня 2011 року за прогул, оскільки невихід ОСОБА_2 з 12 жовтня 2011 року на роботу до НПМЦ «ІБІС» не можна вважати прогулом без поважних причин. Скасувати наказ НПМЦ «ІБІС» від 13 жовтня 2011 року № 104 про звільнення ОСОБА_2 з НПМЦ «ІБІС» з 13 жовтня 2011 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Визнано розірваним з 11 жовтня 2011 року трудовий договір, укладений між ОСОБА_2 та НПМЦ «ІБІС» на невизначений строк, з ініціативи працівника на підставі по ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Стягнути з НПМЦ «ІБІС» на користь держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.».

Копію заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року у справі № 753/870/13 суд надіслав до НПМЦ «ІБІС» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, у період до 09 жовтня 2014 року в матеріалах цивільної справи № 753/870/13 були відсутні належні дані (ф.119) щодо початку строку для подання відповідачем НПМЦ «ІБІС» апеляційної скарги на рішення суду у цій справі, а тому позивачка не могла отримати копію цього рішення, яке набрало законної сили, та виконавчий лист, що підтверджується заявами про видачу судового рішення у справі № 753/870/13 до Дарницького районного суду міста Києва від 08 січня 2014 року, від 17 січня 2014 року, від 17 лютого 2014 року та від 10 червня 2014 року.

Дане змусило представника позивачки звертатись з адвокатськими запитами до Відділення поштового зв'язку № 6 Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 09 грудня 2013 року, до Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 09 грудня 2013 року, до УДППЗ «Укрпошта» від 28 грудня 2013 року та зі скаргою на порушення з боку посадовців УДППЗ «Укрпошта» до Генеральної прокуратури України від 16 липня 2014 року.

09 жовтня 2014 року позивачка отримала лист Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області від 02 вересня 2014 року № 3337/8 з доданим листом Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 26 липня 2014 року № 07-81-2501, в яких зазначалось, що 25 листопада 2013 року рекомендоване відправлення суду було вручено уповноваженій особі НПМЦ «ІБІС», а неповідомлення вчасно суд про його вручення пов'язано з порушеннями з боку працівників відділення зв'язку місця призначення Одеса-6 правил надання послуг поштового зв'язку, що спричинили втрату повідомлення про вручення ф.119, та що дублікат повідомлення про вручення цього відправлення ф.119 відправлено 31 липня 2014 року за № 196 в рекомендованому постпакеті за № 4416 на ім'я Дарницького районного суду міста Києва.

21 жовтня 2014 рокуОСОБА_2. отримала в суді копію заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року у справі № 753/870/13, яке набрало законної сили 25 листопада 2013 року, за її зверненням від 09 жовтня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що адміністрація НПМЦ «ІБІС» в особі його директора ОСОБА_3 не виконала заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/870/13 від 22 жовтня 2013 року.

Суд вважає, що адміністрація НПМЦ «ІБІС» в особі його директора ОСОБА_3 не мала жодних перешкод для виконання заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/870/13 від 22 жовтня 2013 року, копію якого отримала від суду 25 листопада 2013 року та яке не оскаржувала до апеляційного суду.

Надалі, 25 грудня 2013 року (через місяць після отримання копії заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року у справі № 753/870/13) зареєстровано нового власникаНПМЦ «ІБІС» - КМП «УКРПРОФПЕРСПЕКТИВА» (, адреса: 04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Мельникова, будинок 5-Б), що підтверджується даними Державної реєстраційної служби (з офіційного сайту ДП «Інформаційно-ресурсний центр»: http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html).

Новим керівником НПМЦ «ІБІС» з 25 грудня 2013 року (згідно Статуту) є Гулий Сергій Анатолійович, теперішня адреса місцезнаходження НПМЦ «ІБІС» є: м. Київ, вул. Маяковського, 6, що підтверджено даними Державної реєстраційної служби (з офіційного сайту ДП «Інформаційно-ресурсний центр»: http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html).

Відповідно до чинного законодавства про працю, відповідальність за поновлення порушеного права працівника покладено на власника або уповноважений ним органу. А тому, суд дійшов ґрунтовного висновку про належність відповідачів у цій справі.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив, що новий власник і уповноважений ним органтакож не виконали заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року у справі № 753/870/13.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що новий власник та уповноважений ним орган не виплатив позивачці невиплачену заробітну плата за липень і за жовтень 2011 року, вихідну допомогу при звільненні на підставіч. 3 ст. 38 КЗпП відповідно до ст. 44 КЗпП, грошову компенсацію за використані дні щорічної відпустки у 2011 році (ст. 83 КЗпП).

Відповідно до ч.3 ст.61ЦПК України,обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини.

Суд визнав,що з відповідачів повинно бути стягнено в солідарному порядку на користь позивачки:невиплачену суму заробітної плати за липень та за жовтень 2011року; суму вихідної допомоги у разі звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП у розмірі тримісячного середнього заробітку(ст.44КЗпП); грошову компенсаціюза24календарні дні використаної щорічної відпустки у 2011році (ст.ст. 75, 83КЗпП); середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку з вини НПМЦ«ІБІС», починаючи з 11 жовтня 2011року по день фактичного розрахунку(ст.117КЗпП).

Розрахунок сум до стягнень проведено відповідно до пунктів 1, 2, 5, 7, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, керуючись пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», листами Мінпраці України від 25 серпня 2009 року № 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік» та від 25 серпня 2010 року № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» при визначенні кількості робочих днів за певні періоди часу при обчисленні сум до стягнень.

Розрахунок сум до стягнень проведено на підставі доказів про розміри заробітної плати, що були надані безпосередньо адміністрацією НПМЦ «ІБІС» на підставу своїх заперечень у справі № 2-9525/2011, що розглядалась Дарницьким районним судом міста Києва (рішення набрало законної сили 21 червня 2012 року), та які були досліджені в судовому засіданні у справі № 753/870/13, що розглядалась Дарницьким районним судом міста Києва (рішення набрало законної сили 25 листопада 2013 року): копій наказів НПМЦ «ІБІС» від 01 липня 2010 року № 21 (про призначення на посаду лаборанта), від 01 червня 2011 року № 80-к (про призначення на посаду лікаря-лаборанта), від 01 жовтня 2010 № 28 (про затвердження штатного розпису з 01 жовтня 2010 року), від 01 листопада 2010 року № 32 (про затвердження штатного розпису з 01 листопада 2010 року), від 01 грудня 2010 року № 13 (про затвердження штатного розпису з 01 грудня 2010 року), від 17 грудня 2010 року № 49 (про затвердження штатного розпису з 01 січня 2011 року), від 01 лютого 2011 року № 67/4 (про переведенняОСОБА_2 на 0,5 ставки), від 01 лютого 2011 року № 67/1 (про затвердження штатного розпису з 01 лютого 2011 року), від 01 квітня 2011 року № 75 (про затвердження штатного розпису з 01 квітня 2011 року), від 01 червня 2011 року № 80/1 (про затвердження штатного розпису з 01 червня 2011 року), від 01 серпня 2011 року № 93 (про затвердження штатного розпису з 01 серпня 2011 року), від 13 жовтня 2011 року № 104 (про звільнення ОСОБА_2 за прогул).

Суд визнав, що з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню в солідарному порядку 620,55 грн. невиплаченої заробітної плати за липень 2011 року із розрахунку: 21 (кількість робочих днів у липні 2011 року) * 29,55 грн. (розмір середньоденної заробітної плати для обчислення суми неотриманої заробітної плати за липень 211 року, із розрахунку: 1300,00 грн. (сумарний заробіток за серпень-вересень 2011 року - останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню) / 44 (сумарна кількість робочих днів за серпень-вересень 2011 року).

Суд визнав, що з відповідачів на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню в солідарному порядку 206,85 грн. невиплаченої заробітної плати за жовтень 2011 року із розрахунку: 7 днів (фактична кількість відпрацьованих днів з 01 по 11 жовтня по 2011 року включно, за винятком неробочих днів 1, 2, 8, 9 жовтня 2011 року) * 29,55 грн. (розмір середньоденної заробітної плати для обчислення суми неотриманої заробітної плати за жовтень 211 року, із розрахунку: 1300,00 грн. (сумарний заробіток за серпень-вересень 2011 року) / 44 (сумарна кількість робочих днів за серпень-вересень 2011 року - останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню).

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Суд визнав, що з відповідачів на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню в солідарному порядку1950,30 грн. вихідної допомоги при звільненніз розрахунку: 650,10 грн. (розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення суми вихідної допомоги із розрахунку: 29,55 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) * 44 (кількість робочих днів у серпні-вересні 2011 року) / 2) * 3 місяці (ст. 44 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КЗпП, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 78-1 КЗпП, святкові і неробочі дні (стаття 73 цього Кодексу) при визначенні тривалості щорічних відпусток не враховуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Суд визнав, що з відповідачів на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню в солідарному порядку 870,00 грн. компенсації за невикористану відпустку у 2011 році із розрахунку: 36,25 грн. (розмір середньоденної заробітної плати для нарахування компенсації за невикористані відпустки із розрахунку: 9100,00 грн. сумарного заробітку за останні 12 місяцівз жовтня 2010 року по вересень 2011 року / 251 сумарної кількісті робочих днів за останні 12 місяцівз жовтня 2010 року по вересень 2011 року) * 24 (кількість робочих днів щорічної основна відпустка 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При визначенні підстав та порядку застосування положень ст. 117 КЗпП, брались до уваги роз'яснення, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та постанови Верховного Суду України від 27 березня 2013 року.

Так, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд визнав, що з відповідачів на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню в солідарному порядку 23019,45 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у період починаючи з 11 жовтня 2011 року по 14 листопад 2014 року включно (день подання позову) із розрахунку: 29,55 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) * 779 (кількість робочих днів затримки розрахунку у період починаючи з 11 жовтня 2011 року по 14 листопад 2014 року включно) та по 29,55 грн. за кожен робочий день затримки розрахунку починаючи з 15.11.2014 по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.2. ст. 233 КЗпП, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тому, вимоги позивачки про стягнення належний їй сум, що випливають внаслідок порушення законодавства про оплату праці, подані у строки, передбачені ч. 2. ст. 233 КЗпП.

Однак, згідно з пунктом 16 постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (ст. 233 КЗпП).

Тому, вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди подані з пропуском строку, встановленого ст. 233 КЗпП.

Причини пропуску строку позивачка пояснила у клопотанні про поновлення строку від 14 листопада 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що причини пропуску строку, зазначені у клопотанні позивачки від 14 листопада 2014 року, є поважними, а тому строк на подання указаного позову підлягав поновленню.

Суд дійшов висновку, що обставини, на які позивачка посилалась, як на підставу своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, знайшли своє повне підтвердження. А тому, суд визнав, що з відповідачів на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню в солідарному порядку 10000,00 грн. моральної шкоди.

На підставі ст.ст. 3, 21, 22, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 9, 21, 22, 24, 26, 38, 44, 47, 116, 117, 231, 232, 233, 234, 235, 237-1 КЗпП України, п.п. 12, 20 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, п. 13, 16 постанова пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року у цивільній справі № 753/870/13, ст.ст. 88, 209, 215-218ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з Підприємства заснованого на власності об'єднання громадян «Науково-практичний медичний центр «ІБІС» () та з Київської міської профспілка «Укрпрофперспектива» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) невиплачені суми: 620 грн. 55 коп. заробітної плати за липень 2011 року; 206 грн. 85 коп. заробітної плати за жовтень 2011 року; 1950 грн. 30 коп. вихідної допомоги при звільненні; 870 грн. компенсації за невикористану відпустку у 2011 році.

Стягнути в солідарному порядку Підприємства заснованого на власності об'єднання громадян «Науково-практичний медичний центр «ІБІС» () та з Київської міської профспілка «Укрпрофперспектива» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток: 23019 грн. 45 коп. за весь час затримки розрахунку починаючи з 11 жовтня 2011 року по 14 листопада 2014 року включно; 29 грн. 55 коп. за кожен робочий день затримки розрахунку починаючи з 15 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку.

Стягнути в солідарному порядку з Підприємства заснованого на власності об'єднання громадян «Науково-практичний медичний центр «ІБІС» () та з Київської міської профспілка «Укрпрофперспектива» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 10000 грн. моральної шкоди.

Стягнути в солідарному порядку з Підприємства заснованого на власності об'єднання громадян «Науково-практичний медичний центр «ІБІС» () та з Київської міської профспілка «Укрпрофперспектива» () на користь держави 243,60грн.

За письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. .

СУДДЯ: