Справа № 584/1008/15-ц
Провадження № 2/584/377/15
РІШЕННЯ

Іменем України

09.11.2015 року Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Токарєва С.М.

при секретарі - Ковальової К.В.

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що він є власником автомобіля НОМЕР_1.

11.09.2015 близько 17 год. 30 хв. в м. Путивль по вул. Кірова відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, у порушення вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху під час перестроювання з лівої смуги не надав перевагу автомобілю НОМЕР_1, під керуванням позивача, який рухався у попутному напрямку по правій смузі, внаслідок чого належний позивачеві автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Постановою судді Путивльського районного суду від 24.09.2012, яка ніким не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні вказаної ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 булла застрахована у страховій компанії ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», якою позивачеві було виплачено страхове відшкодування у розмірі 7373 грн. 09 коп., при чому сума страхового відшкодування була зменшена на розмір франшизи, яка становить 510 грн.

З огляду на таке просив суд стягнути з відповідача на його користь 1673 грн. 03 коп. матеріальної шкоди, 510 грн. франшизи, 14000 моральної шкоди, а також понесені по справі судові витрати.

У судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, крім того, зазначав, що позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності, тому просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задовоенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як було встановлено під час судового засідання, 11.09.2012 близько 17 год. 30 хв. в м. Путивль по вул. Кірова відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, у порушення вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху під час перестроювання з лівої смуги не надав перевагу автомобілю НОМЕР_1, під керуванням позивача, який рухався у попутному напрямку по правій смузі, внаслідок чого належний позивачеві автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Вказані обставини підтверджуються постановою судді Путивльського районного суду від 24.09.2012 у справі № 1814/1120/2012, з якої також вбачається, що відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.14, 56).

Власником автомобіля НОМЕР_1, є позивач, що підтверджується копією технічного паспорта НОМЕР_3, виданого Шосткинським ВРЕР УДАІ УМВС України в Сумській області 21.10.2009р. (а.с.26).

В силу положень п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що 09.07.2012 відповідачем ОСОБА_3 було укладено з ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з франшизою 510 грн., згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_2 (страховий поліс АВ/1998703).

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до калькуляції № 1542 від 16.11.2012, складеної за допомогою програмного продукту "Аудатекс", яким користуються експерти-оцінювачі і який працює в автоматичному режимі, вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля НОМЕР_1, з урахуванням зносу деталей становить 7883 грн. 09 коп.

Оскільки відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, то сума страхового відшкодування у розмірі 7883 грн. 09 коп. підлягає зменшенню на розмір франшизи - 510 грн. і становить 7373 грн. 09 коп. (7883 грн. 09 коп. - 510 грн. 00 коп. = 7373 грн. 09 коп.).

Страхове відшкодування у розмірі 7373 грн. 09 коп. було виплачено позивачу ОСОБА_2 на підставі платіжного доручення №ЗР002075 від 18.05.2013.

Вказані обставини підтверджуються листом ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" від 20.11.2013 № 7681 та доданими до нього документами та сторонами не оспорювалися (а.с.10-13).

28.11.2013 позивач ОСОБА_2 звернувся до судового експерта-автотоварознавця ОСОБА_5 з заявою щодо визначення величини втрати товарної вартості, завданої власнику автомобіля НОМЕР_1 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП 11.09.2012.

30.11.2013 експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 було надано висновок № 440 за вказаною заявою, з якого вбачається, що величина втрати товарної вартості, завданої власнику автомобіля НОМЕР_1 на дату дослідження після ДТП становить 1673 грн. 03 коп. (а.с.15-26).

За проведення вказаного експертного дослідження позивачем ОСОБА_2 було сплачено експерту-автотоварознавцю ОСОБА_5 суму у розмірі 200 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 000178 від 30.11.2013 (а.с.9).

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом було роз'яснено присутньому в судовому засіданні представнику відповідача право звернутися до суду з заявою про призначення експертизи для вирішення питання щодо визначення розміру шкоди, однак останній заявив, що вважає за недоцільне призначати таку експертизу.

В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 60 ЦПК України відповідачем та його представником не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів, які б спростовували твердження позивача про розмір завданої останьому майнової шкоди.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 4 червня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-49цс14, предметом якої був спір про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України по вказаній справі власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

Вказаний правовий висновок Верховного Суду України у повній мірі узгоджується з положеннями ст. 988 ЦК України та ст. 1194 ЦК України.

Так, відповідно до абзацу 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхове відшкодування не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" виконала свої зобов'язання за договором страхування, виплативши позивачеві страхове відшкодування у розмірі 7373 грн. 09 коп., при цьому розмір оціненої шкоди страховиком було визначено у встановленому законом порядку та сторонами не оспорювався.

Таким чином, оскільки розмір завданої позивачеві матеріальної шкоди перевищує суму страхового відшкодування, отриманого позивачем, то в силу вимог ст. 1194 ЦК України відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою необхідно покласти на особу винну в настанні ДТП, тобто на відповідача ОСОБА_3

З огляду на таке з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданої останньому майнової шкоди, а саме - 1673 грн. 03 коп. майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу та 510 грн. франшизи, а всього - 2183 грн. 03 коп.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 14000 грн. моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Заподіяну відповідачем внаслідок скоєння ним ДТП моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що він зазнав душевних страждань у зв'язку з пошкодженням відповідачем належного йому майна.

Зокрема, протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, крім того під час ДТП він дуже злякався за своє життя та за життя своєї дружини, у звязку з чим тривалий час не міг вночі спокійно спати.

Також зазначав, що відповідач ухилявся від зустрічі з ним, не надавав відомостей щодо наявності у нього страхового полісу, у зв'язку з чим за отриманням вказаних відомостей позивач змушений був звертатися відділу ДАІ в м. Путивль, що створювало для нього додаткові труднощі для відновлення його прав та отримання компенсації завданої йому шкоди.

Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він став нервово до всього відноситися, оскільки це був його перший та улюблений автомобіль. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей крім позивача постраждали й члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині.

До того ж, раніше позивач дуже часто на вихідних із сім'єю виїжджали з міста на відпочинок, однак після ДТП така можливість зникла.

Також тривалий час після ДТП позивач та його дружина були змушені користуватися послугами громадського транспорту, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих позивачем раніше, вирішення яких потребувало використання автотранспорту, довелося відкласти, а від деяких і відмовитись.

Тому розмір спричинених йому душевних страждань та страждань його родини позивачем оцінено в 14000 грн.

Cуд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача про стягнення моральної шкоди у розмірі 14000 грн. підлягають частковому задоволенню лише в частині відшкодування моральної шкоди, якої позивач зазнав у зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля НОМЕР_1, яку суд оцінює у 1400 грн., оскільки зазначена обставина передбачена п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, тому відшкодування моральної шкоди у даному випадку здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тобто ОСОБА_3

При визначенні розміру моральної шкоди суд, керуючись ч. 3 ст. 23 ЦК України, враховуючи, що відповідачем було допущене порушення вимог діючого законодавства, саме з його вини автомобіль, власником якого є позивач був пошкоджений, ступінь вини відповідача, яка виразилася в грубій необережності, глибину душевних страждань позивача, які виразилися у хвилюваннях, пов'язаних з пошкодженням належного йому майна, вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і саме такий розмір відшкодування відповідає вимогам розумності і справедливості.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю вимог, що не позбавляє членів родини позивача права на звернення до суду з вимогами до відповідача про відшкодування завданої ним моральної шкоди, у випадку, якщо вони вважають, що такої шкоди їм було завдано.

Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для засування позовної давності до заявлених позивачем вимог, про що клопотав представник відповідача, з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

11.09.2012 відповідачем було пошкоджено належний позивачеві автомобіль НОМЕР_1 та з вказаної дати позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 6 ст. 70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву з доданими до неї матеріалами позивачем було здано на пошту 10.09.2015, що підтверджується відтиском поштового штемпеля на конверті (а.с.27).

Крім того, на вказаному поштовому конверті мається штрихкодовий ідентифікатор 214.

Відомості щодо відстеження поштових відправлень за наявності відомостей щодо штрихкодового ідентифікатора є загальновідомими, оскільки вони містяться на офіційному веб-сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (http://ukrposhta.ua/).

Відповідно до зазначених відомостей поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 214 було здано до поштового відділення 41100 в м. Шостка 10.09.2015 о 17 год. 58 хв. та отримано адресатом 15.09.2015 в поштовому відділенні 41500 м. Путивль (а.с.60,61).

Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З огляду на таке, суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строки позовної давності, оскільки до спливу вказаних строків позовна заява з доданими до неї документами була здана ним на пошту.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (за вимогами майнового характеру) та 1218 грн. 00 коп. за вимогами немайнового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 487 грн. 20 коп.

Таким чином, при зверненні позивачем до суду з позовом вимога про стягнення суми моральної шкоди підлягала оплаті судовим збором у розмірі 487 грн. 20 коп., тому сума судового збору у розмірі 730 грн. 80 коп. (1218 грн. 00 коп. - 487 грн. 20 коп. = 730 грн. 80 коп.) сплачена позивачем надлишково, та може бути повернута позивачеві за його клопотанням на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що позовні вимоги майнового характеру судом задоволено повністю, то на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених останнім по справі судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за вказаними вимогами у розмірі 487 грн. 20 коп. та 200 грн. витрат на експертну оцінку транспортного засобу.

Беручи до уваги, що вимогу про стягнення суми моральної шкоди у розмірі 14000 грн. задоволено частково, а саме - у розмірі 1400 грн., тобто на 10 % ( 14000 грн. х 10 % = 1400 грн.), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених по справі судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за вказаними вимогами, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 48 грн. 72 коп. (487 грн. 20 коп. х 10 % = 48 грн. 72 коп.).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених останнім судових витрат: 535 грн. 92 коп. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору та 200 грн. витрат на експертну оцінку транспортного засобу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2183 грн. 03 коп. (дві тисячі сто вісімдесят три гривні 03 коп.) в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 1400 грн. 00 коп. (одну тисячу чотириста гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму понесених по справі судових витрат: 535 грн. 92 коп. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору та 200 грн. витрат на експертну оцінку транспортного засобу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 16.11.2015.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя

Путивльського районного суду С.М. Токарєв