Справа № 188/1386/15-ц
Провадження № 2/188/683/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає наступне.

Садиба АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_2. Правовстановлюючі документи на таку садибу власником належним чином не було оформлено. Доказом належності вище наведеного домоволодіння саме ОСОБА_2 служать довідки та акт обстеження матеріально-побутових умов органу місцевого самоврядування на території якого розміщено таку садибу.

Він , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, - є далеким родичем власника вище зазначеної садиби. В середині 2004 року ОСОБА_2 запропонував йому передати вищенаведену садибу у приватну власність , від чого не відмовився , а тому зробив ремонт і в березні місяці 2005 р. перебрався до житлового будинку, використовую його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому, на власний розсуд, при цьому користуючись, розпоряджаючись та володіючи таким нерухомим майном одноосібно.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 19.10.2015 року складеного депутатом органу місцевого самоврядування підтверджується той факт, що він з березня місяця 2005 року добросовісно заволодів садибою АДРЕСА_1, що належала на праві приватної власності ОСОБА_2, та розпочав у ньому відкрито проживати, користуватись, володіти та розпоряджатись такою садибою. Відповідно до вищенаведеного акту органу місцевого самоврядування він за весь час проживання в такій садибі провів його значну реконструкцію, проводив неодноразовий поточний та капітальний ремонти, перекрив дах, змінив паркан, проводив інші дії, що свідчать про одноосібне володіння, розпорядження та користування нерухомим майном. Тобто такі факти свідчать про те, що він у повному розмірі користується, володіє та розпоряджається садибою на власний розсуд на протязі останніх більш як 10 років. Правочинів між власником садиби та мною щодо переходу права власності відповідно до чинного законодавства між ними укладено не було.

Окрім того , аналогічні факти зможуть підтвердити під час судового засідання його сусіди про виклик який в якості свідків та послідуючому допиті він буде клопотати під час попереднього судового засідання по справі.

В 2009 року ОСОБА_2, - власник садиби, право на яке є предметом цього позову, помер. Про існування спадкоємців після його смерті йому нічого невідомо. Претензій щодо його прав на вищенаведену садибу після смерті ОСОБА_2 до нього ніхто не пред'являв, тобто його володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

Отже , відповідно до вищенаведених обставин та письмових доказів, що додано цього позову,він, починаючи з січня 2005 року добросовісно заволодіє нерухомим майно, яким є садиба АДРЕСА_1, що належала на праві приватної власності ОСОБА_2, тобто належить чужій особі, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більш як десяти років та користувалась ним, а також ніхто йому не перешкоджає у розпорядженні таким майном, не заперечує щодо такого розпорядження, що є підставою для визнання права власності за ним на таку садибу за набувальною давністю відповідно до вимог чинного законодавства, але таке визнання не можливо без судового втручання, адже саме такої форми визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю чинне законодавство і передбачає.

На підставі вищезазначеного та враховуючи ст. ст. 392, 344 ЦК України просить суд визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1, в порядку набувальної давності право власності на садибу АДРЕСА_1 яка складається з наступних будівель та споруд, визначених у технічному паспорті спеціальними позначками:

- будинок - «А», площею - 48,0 кв. м.; - сіни - «а», площею - 8,6 кв. м.;

- прибудова - «а1», площею- 19,9 кв. м.;- гараж - «Б», площею - 25,1 кв. м.;

- сарай - «В», площею - 28,1 кв. м.; - сарай - «Г», площею - 44,5 кв. м.;

- погріб - «Д», площею - 10,2 кв. м.; - колодязь - «к»; - хвіртка - «№1»;

- ворота - «№2»; - огорожа - «№3-4».

Сторони в судове засідання не з'явилися . В своїх заявах просять суд справу заслухати у їхню відсутність.

Позивач позов підтримує . Відповідач позов визнає .

Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню .

Звертаючись до суду з даним позовом , позивач керувалася нормами ст.344 Цивільного кодексу України та виходячи з доведеності позовних вимог , А саме , акцентує увагу , що з березня 2005 р. він добросовісно заволодів чужим майном, а саме спірною садибою та продовжує відкрито, безперервно володіти цією квартирою протягом більш, ніж десять років, а тому вважає , що позовні вимоги є законним та обгрунтованими .

Таким чином , суд погоджується з такими обгрунтуваннями виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи , що у справі є довідка Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 07.09.2015 р. ( вих. № 1667 ). В даній довідці зазначається , що ОСОБА_2 є головою домогосподарства житлового будинку в АДРЕСА_1. В житловому будинку ніхто не зареєстрований.

В іншій аналогічній довідці зазначається , що за житловим будинком , що належить померлому ОСОБА_2 числиться земельна ділянка , 0.50 га з них : о.25 га для обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та спору , 0.25 га для ведення особистого селянського господарства.

В акті обстеження , складеного депутатом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області ( виборчий округ № 27 ) 19.10.2015 р. зазначається , що вищезазначений житловий будинок із господарчими спорудами належав ОСОБА_2 .

З березня 2005 р. в житловому будинку без реєстрації місця проживання постійно , одноосібно проживає ОСОБА_1 , який на власний розсуд до цього часу відкрито користується , розпоряджається та володіє таким нерухомим майном . Про існування судових спорів невідомо.

Починаючи з середини 2004 р. та до цього часу ОСОБА_1 провів часткову реконструкцію будинку та господарських споруд , на власний розсуд веде підсобне господарство , розпоряджається земельними ділянками ... , вирощує городину та інші с/г культури.

За відомостями наданими свідками власник нерухомого майна ОСОБА_2 , помер у 2009 р. та до дня смерті претензій до ОСОБА_1 не мав , адже особисто дав згоду на перехід майна у його приватну власність .

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння.

У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовиввся від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У технічному паспорті районного комунального госпрозрахункового підприємства " Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро " ( інвентаризаційна справа № 47/2015 ) від 16.09.2015 р. зазначається , що замовником технічної інвентаризації на будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , тобто позивач по справі .

Також з даного документу вбачається , що власник спірного домоволодіння відсутній.

Таким чином , суд приймає до уваги, те що позивачу та відповідачу достовірно відомо про власника майна, який помер у 2009 р. , а в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності спадкоємців після його смерті , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Крім цього, відповідач в своїй заяві від 28.10.2015 р. ( вих. № 448) вказує , що позов визнає та прохає надіслати копію рішення. Вирішуючи питання щодо даної позиції відповідача , суд бере до увагу наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ).

Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній позов визнає , тобто не заперечує проти визнання права власності на спірне житлове приміщення за позивачем . Отже , визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб..

Доказів визнання спадщини відумерлою відповідно до ст. 1277 ЦК України та ухвалення такого судового рішення сільрада не подала.

Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно ( садибу з господарськими будівлями та спорудами ) надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3 , 57,88, 174,212-214 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України, ст.125 ЗК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1, в порядку набувальної давності право власності на садибу АДРЕСА_1 яка складається з наступних будівель та споруд, визначених у технічному паспорті спеціальними позначками:

- будинок - «А», площею - 48,0 кв. м.; - сіни - «а», площею - 8,6 кв. м.;

- прибудова - «а1», площею- 19,9 кв. м.;- гараж - «Б», площею - 25,1 кв. м.;

- сарай - «В», площею - 28,1 кв. м.; - сарай - «Г», площею - 44,5 кв. м.;

- погріб - «Д», площею - 10,2 кв. м.; - колодязь - «к»; - хвіртка - «№1»;

- ворота - «№2»; - огорожа - «№3-4».

Відповідача звільнити від сплати судових витрат , які поніс позивач при розгляді справи .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду

Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. П. Полубан