Справа № 645/6217/15-ц
Провадження № 2/645/2062/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Алфьорової Т.М.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що в системі ПАТ «Укрсоцбанк» працював на різних посадах з 21.08.2007 року, а з 16.01.2015 року на посаді Начальника відділення №859 центру приватного банкінгу в м. Харків департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк». Наказом №1514-П від 06.07.2015 року його було звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Під одноразовим грубим порушенням, яке стало підставою для його звільнення стало те, що 03.03.2015 року на його банківську картку, оформлену у ПАТ «Укрсоцбанк», було внесено дружиною ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5200,00 грн., які в цей же день нею в іншому банкоматі ПАТ «Укрсоцбанк» було знято і це подалі було встановлено комісією по розслідуванню даного випадку. В подальшому Управлінням НБУ в Харківській області було проведено дослідження сумнівних банкнот та визнано їх пошкодженими під час надзвичайного режиму, а також встановлено, що тому вилучено їх із обігу і ці гроші. Він пояснив комісії по розслідуванню, що грошові кошти на свою картку не вносив, в руках не тримав та жодного іншого відношення до них взагалі не має. Жодних порушень внутрішніх положень банка та незаконних дій не допускав, а збитки банку в розмірі 5000,00 грн. вже покриті його дружиною ОСОБА_3

Крім того, комісією по розслідування було зроблено висновок, що оскільки ОСОБА_2 заблокував свою картку та перевипустив нову, то це може свідчити, що він не міг не знати про проведення сумнівної операції по його платіжній картці, а послідуючі його дії були направлені виключно не в інтересах Банку, а на приховування зазначеної операції, яка призвела до збитків Банку. У позивача підключено послугу SMS-банкінг за допомогою якої він може бачити в SMS, що йому надходять, рух коштів на його картці. 5200,00 грн. вносилися дружиною різними сумами одинадцятьма частинами і на телефон надходило відповідне SMS -повідомлення. З метою встановити джерело внесених коштів він зателефонував ОСОБА_3, але не додзвонився через відсутність звязку із останньою. Через деякий нетривалий час на телефон надійшло ще одне SMS повідомлення.

Не розуміючи природу надходження та знання грошових коштів із картки, та не маючи звязку із дружиною, з метою не допустити подальших сумнівних транзакцій з його рахунком, діючи виключно в інтересах банку, зателефонував до колл - центру та попросив заблокувати його картку. В цей же день він замовив собі нову картку (№ 5169 1154 1571 5194), яка відрізняється від заблокованої серед іншого тим, що є «чіпованою» (має окрім магнітної стрічки ще й електронний чіп), тобто є набагато захищенішою. В подальшому, зазначену вище картку також було заблоковано та замовлено нову картку (№ 5315 3671 2104 0663), яка є карткою «преміум класу», тобто карткою, що надає ще більше фінансових привілеїв її володільцю (знижки у певних магазинах при розрахунках карткою, низький відсоток за конвертацію валют тощо). За таких обставин, дії позивача жодним чином не свідчать про його намір приховати транзакції та нанести банку збитки, а навпаки блокування картки, перевипуск нової та погашення завданих третьою особою збитків свідчить про бажання не допустити порушення прав банку та унеможливити завдання йому збитків.

Жодним нормативно-правовим документом та/чи внутрішніми документами ПАТ «Укрсоцбанк» не заборонено передачу власником платіжної картки членам своєї родини, а повідомлення їм ПІН-коду від такої картки відбувається виключно на власний ризик власника картки. Позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, а вищевикладена ситуація стосується банка та ОСОБА_3, яка у трудових відносинах із банком не перебувала та не перебуває. Правовідносини, що склалися між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» носять цивільно-правовий характер, регулюються зокрема ЦК України.

Посадові обовязки позивача визначені у його посадовій інструкції, підписаній ним 16.01.2015 року та дійсній з 11.03.2014 року, на яку мається посилання у наказі про звільнення від 06.07.2015 року, він не порушував, а також не порушував Кодексу корпоративної етики. Звільнення позивача було проведено із порушенням трудового законодавства, а висновки комісії, зроблені за результатом службового розслідування, взагалі не доводять вини позивача та не містять посилання на конкретні пункти правил та інструкція, які були порушені позивачем.

За таких обставин, позивач просить визнати його звільнення незаконним та поновити його на посаді Начальника відділення №859 центру приватного банкінгу в м. Харків департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того просить відповідно до ст. 235 КЗпП України стягнути середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4789,95 грн.

Діями відповідача йому причинена моральна шкода у розмірі 5000,00 грн., так як він зазнав глибоких душевних страждань, повязаних із постійними думками про можливу втрату єдиного житла своєї родини та подальшого виселення просто на вулицю, так як 13.05.2008 року між позивачем та ТзОВ «УніКредит Банк» було укладено Договір про іпотечний кредит №MRTG-01 (із подальшими змінами та доповненнями) та Іпотечний договір №MRTG-01/S Через втрату роботи позивач втратив стабільний високий дохід, за рахунок якого сплачувалася заборгованість за кредитним договором, а крім того, як працівник банку він сплачує менші проценти за користування кредитом.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та дали пояснення про вищевикладені обставини.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 відповідно до наказ №1514-П від 06.07.2015 року було звільнено із займаної посади Начальника відділення №859 центру приватного банкінгу в м. Харків департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк» за одноразове грубе порушення трудових обовязків в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. При прийомі на посаду начальника відділення ОСОБА_2 був ознайомлений з усіма внутрішніми документами ПАТ « Укрсоцбанк» У посадовій інструкції ОСОБА_2 викладені його функціональні обовязки, серед яких: - не вступати в конфлікт інтересів з Банком, обовязок повідомляти уповноважених осіб банку відомі йому факти порушень, недоліків в роботі або ґрунтовні підозри щодо подібних обставин, які можуть завдати Банку збитків, негативно вплинути на його репутацію; обовязок повідомляти відповідальних осіб банку про фінансові операції, щодо яких є достатні підстави підозрювати, що вони повязані, стосуються чи призначені для фінансування тероризму.

В ході службового розслідування стало відомо, що незаконні операції по реалізації (заміні пошкоджених під час надзвичайного режиму банкнот з непідконтрольних територій на звичайні, що заборонено законодавчо) пошкоджених під час надзвичайного режиму, проводились за допомогою карткового рахунку та платіжних інструментів Начальника відділення №859 ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, позивач, як начальник відділення установи банку, на якого покладено обовязки трудові обовязки по виявленню та упередженні вказаних операцій, що наносять шкоду національним інтересам та пряму матеріальну шкоду банку, що є прямим порушенням майже всіх покладених на ОСОБА_2 трудових обов'язків.

Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням затверджене Постановою Правління НБУ від 30.04.2010 року N 223 (є нормативно-правовим документом, який регулює відносини з приводу яких виник даний спір. Пунктом 3.6. Положення №233 встановлено, що Банк здійснює зарахування коштів на рахунки користувачів з урахуванням установлених режимів рахунків відповідно до внутрішньобанківських правил та умов договору, тобто, законом прямо передбачено регулювання відносин між банком та держателем картки внутрішніми банківськими правилами та умовами. В пунктах 6.1. -6.2. Положення № 223 (п.п.З.1.1.; З.1.4., 5.5. Умов; п.п 3.1.1.; 3.1.4. Правил) закріплено обовязок користувача платіжної карти використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень; зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Згідно вказаних документів встановлено, що користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком, не передавати картку іншим особам не розголошувати ПІН код. ОСОБА_2 як користувач платіжної картки несе відповідальність за операції, здійснені з використанням його картки.

В заяві - договорі за № 0802/154529-2Р від 08.08.2013р. позивач підтвердив ознайомлення із вказаними правилами та умовами використання карткових рахунків. 03.03.2015р. проведення незаконних операцій проводилися через картковий рахунок позивача, із виказанням секретного ПІН коду картки, про втрату якої він не заявляв. В ході розслідування встановлено, що його дружина внесла на рахунок позивачана його банківську картку, оформлену у ПАТ «Укрсоцбанк» пошкоджені гроші.

Вказане вище у відповідності до положень Постанови НБУ № 223, міжнародних правил використання карток у платіжних системах VISA та MASTER CARD, договору про відкриття карткового рахунку, правил та умов використання карткових рахунків ПАТ «Укрсоцбанк», незаконні операції 03.03.2015р. проводилися ОСОБА_5, навіть за умови, якщо картку ним, передано іншій особі. Відповідальність за всі операції по картковому рахунку несе ОСОБА_2 як користувач картки, навіть за умови передачі іншій особі або втрати без повідомлення. Таким чином, доводи позивача про те, що незаконні операції проводилися без його відома, та він не має до них жодного відношення не обґрунтовані та не відповідають дійсності. Позивач впродовж більше трьох місяців не зміг пояснити джерела походження вилучених з обороту коштів старого зразку, вивезених з непідконтрольної території, проте з позовній заяві наголошує, що із дружиною ведуть спільне господарство і спільно використовують кошти, що поклав в обґрунтування передачі своєї картки дружині.

Таким чином, здійснення начальником відділення ПАТ «Укрсоцбанк», на якого покладено трудові обовязки попереджувати, виявляти, присікати операції по легалізації коштів на фінансування тероризму, сам сприяв таким діям. Доводи позивача, про те, що блокування картки не є ознакою вини, але банком блокування карток ОСОБА_2 розцінювалось як спроба приховати вказані операції. Зазначені операції у відповідності до положень ст. З та 4 Посадової інструкції ОСОБА_5, останній, як керівник відділення, мав виявляти, присікати або повідомляти про це до відповідних органів влади та підрозділів банку, таких дій з боку ОСОБА_2 зроблено не було, навпроти ним неодноразово проводились блокування та випуск нових карток з метою приховати звязок між операціями та його платіжними картками. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, свідків та вивчивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 16.01.2015 року по 06.07.2015 року ОСОБА_2 працював на посаді Начальника відділення №859 центру приватного банкінгу в м. Харків департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк».

Наказом №1425-11 від 26.06.2015 року ОСОБА_2 було звільнено із вказаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Наказом №1427-П від 26.06.2015 року було призупинено дію наказу про звільнення №1425-11 від 26.06.2015 року.

Наказом №1514-П від 06.07.2015 року позивача було звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем копією трудової книжки серія АА №191513 та відповідними наказами, а також не заперечується сторонами по справі.

В наказі про звільнення №1514-П від 06.07.2015 року вказується, що підставою для такого звільнення стали:

висновок службового розслідування Північно-Східного регіону ПАТ «Укрсоцбанк» від 29.05.2015 року; пояснення ОСОБА_2 від 08.06.2015 року; пояснення ОСОБА_2 від 10.06.2015 року; посадова інструкція ОСОБА_2; наказ про звільнення №1425-П від 26.06.2015 року ОСОБА_2; наказ про призупинення дії наказу про звільнення №1427-П від 26.06.2015 року ОСОБА_2

Ухвалою суду від 10.08.2015 року було витребувано у відповідача належним чином посвідчену копію висновку службового розслідування Північно-східного регіону ПАТ «Укрсоцбанк» від 29.05.2015 року по факту надходження з Управління Національного Банку України в Харківській області Акту про розбіжності від 12.05.2015 року №3148 за результатами якого, банкноти національної валюти номіналом 200 грн. на суму 5000,00 грн. визнано пошкодженими під час надзвичайного режиму, згідно до вимог пункту 17 розділу ХІІ Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

На виконання зазначеної ухвали представником відповідача було надано до матеріалів справи належним чином посвідчену копію висновку службового розслідування Північно-східного регіону ПАТ «Укрсоцбанк» від 11.06.2015 року по факту надходження з Управління Національного Банку України в Харківській області Акту про розбіжності від 12.05.2015 року №3148 за результатами якого, банкноти національної валюти номіналом 200 грн. на суму 5000,00 грн. визнано пошкодженими під час надзвичайного режиму, згідно до вимог пункту 17 розділу ХІІ Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

Щодо розбіжності у датах витребуваного та наданого висновків службового розслідування свідком ОСОБА_6, який працює на посаді Управління банківської безпеки ПСР (м. Харків) Департаменту безпеки ГО, було надано пояснення, що вірною датою висновку службового розслідування слід вважати саме дату 11.06.2015 року.

Дата 29.05.2015 року виникла через допущену ним технічну помилку та не є фактичною датою висновку, а отже і в наказах про звільнення ОСОБА_2 помилково зазначена невірна дата однієї із підстав для звільнення.

Вказаним висновком службового розслідування було встановлено, що 03.03.2015 року на картковий рахунок позивача в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме №4529 його дружиною ОСОБА_3 було внесено грошові кошти в розмірі 5200,00 грн. через депозитний банкомат.

В цей же день через деякий час ОСОБА_3 було в іншому депозитному банкоматі ПАТ «Укрсоцбанк» знято внесені нею раніше грошові кошти.

Позивачем же в майже відразу після зняття грошових коштів його дружиною було вжито заходів для блокування його карткового рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» №4529 та перевипуску нової платіжної картки.

В подальшому на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» від Управління Національного банку України в Харківській області надійшов лист за №04-201/4409 від 14.05.2015 року разом з актом від 08.05.2015 року про дослідження сумнівної банкноти з повідомленням, що 12.05.2015 року проведено дослідження сумнівних банкнот у кількості 25 штук номіналом 200 грн. зразку 2003 року, які було вилучено у ПАТ «Укрсоцбанк».

За результатами експертизи банкноти визнано пошкодженими під час надзвичайного режиму, а, отже, і такими, що обміну не підлягають.

Службовим розслідуванням було встановлено, що пошкоджені грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. були внесені саме дружиною позивача.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також підтвердили той факт, що грошові кошти вносилися саме дружиною позивача, а не самим позивачем.

Дії позивача по блокуванню та перевипуску його карти були розцінені комісією, що проводила службове розслідування, як такі, що направлені виключно не в інтересах банку, а на приховування зазначеної операції, яка призвела до збитків банку.

Представник відповідача зазначав, що згідно умов договору-анкети на обслуговування карткового рахунку, Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківсього обслуговування для клієнтів фізичних осіб в ПАТ « Укрсоцбанк» та Умов, ( далі Правила.) позивач не мав прав передавати своїй дружині платіжну картку та ПІН-код від неї, а всі ризики, повязані із такою передачею несе особисто позивач. Крім того, було зазначено, що де-юре всі дії вчиняв саме позивач, а не його дружина, а тому й відповідальність повинен нести саме позивач.

Суд не може погодитися із таким висновком представника відповідача у звязку із наступним.

Матеріалами справи, в тому числі показаннями свідків, підтверджується та ніким не спростовано, що всі дії щодо внесення пошкоджених грошових коштів та зняття їх через банківські термінали були здійснені не позивачем, а його дружиною.

Також із пояснень позивача та його представника, а також показань свідків достовірно встановлено, що ОСОБА_2 не знав про вказані дії, що були вчинені його дружиною, про їх мету та наслідки. Таким чином, фактично позивач особисто не здійснював жодних дій, які були направлені на завдання шкоди банку.

Посилання представника відповідача на те, що у звязку із передачею платіжної картки своїй дружині, де-юре вважається, що всі дії були вчинені безпосередньо позивачем, суд до уваги не приймає.

Так, зазначена заборона та наслідки порушення Правил та умов містяться в цивільно-правовій угоді, укладеній у формі договору-анкети на обслуговування карткового рахунку від 08.08.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» як особою, що надає послуги, та фізичною особою ОСОБА_2, тобто споживачем послуг.

Даний договір-анкету на обслуговування карткового рахунку від -08.08.2013 року не було укладено ОСОБА_2 як посадовою особою ПАТ «Укрсоцбанк», тобто при здійсненні ним своїх службових (посадових) обовязків.

Порядок укладення вказаного договору, умови його виконання та наслідки невиконання сторонами врегульовані нормами ЦК України. Даними нормами не передбачено можливість застосувати до особи, винної у порушенні умов договору, положень трудового законодавства.

При цьому позивача було притягнуто ПАТ «Укрсоцбанк» саме до дисциплінарної відповідальності за порушення норм трудового законодавства, врегульованого трудовим кодексом України.

Також в судовому засіданні було встановлено, в тому числі із пояснень представника відповідача, що блокування ОСОБА_2 свого карткового рахунку та перевипуск нової платіжної картки не могло жодним чином приховати «сумнівні» транзакції, оскільки в банківській системі в електронному вигляді все одно залишається повна детальна інформація про всі без виключення транзакції.

Із показань свідка ОСОБА_6 було встановлено, що не зважаючи на ситуацію, яка склалася навколо ОСОБА_2, останнього не хотіли звільняти із займаної посади та остаточно розривати трудові відносини, а лише пропонували йому переведення на іншу керівну посаду в цьому ж банку в інший сектор надання послуг.

Свідок ОСОБА_6 також зазначив, що ОСОБА_2 був опрошений в ході службового розслідування 08.06.2015 року та 10.06.2015 року, де він визнавав те, що він знав про пошкоджені гроші, але згідно наданих письмових пояснень це не встановлено.

В своїх заперечення представник відповідача зазначив, що внаслідок вищезазначених дій банк отримав як матеріальні так і репутаційні збитки.

Із даним твердженням суд не може погодитися, оскільки воно не доведено жодними належними та допустимими доказами, а також спростовується матеріалами справи та показаннями самого ж представника відповідача.

Так, в мотивувальній частині та п. 1 резолютивної частини висновку службового розслідування Північно-східного регіону ПАТ «Укрсоцбанк» від 11.06.2015 року зазначено, що завдані матеріальні збитки банку в розмірі 5000,00 грн. були погашені дружиною позивача ОСОБА_3

Щодо репутаційних збитків, то тут представник відповідача повідомив, що мається на увазі репутація ПАТ «Укрсоцбанк» як банківської установи перед регулятором Національним Банком України, який має можливість застосувати до банку певні заходи впливу, включаючи деякі обмеження для здійснення банківської діяльності.

В даному ж випадку НБУ жодних заходів впливу до ПАТ «Укрсоцбанк» не вживав, ситуація із пошкодженими грошима не набула жодного публічного чи суспільного поширення, а, отже, можливо достовірно стверджувати про відсутність репутаційних (нематеріальних) збитків та втрат, завданих банку.

Суд погоджується із доводами позивача, що грошові кошти, які зберігаються на його банківському рахунку, є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст.ст. 60-61 СК України, а платіжна картка є лише інструментом для їх використання.

За таких обставин, передавши платіжну картку від банківського рахунку своїй дружині, позивач не порушив жодних норм трудового чи цивільного законодавства, а лише реалізував свої права та права членів своєї родини, закріплені в СК України, в тому числі на розпорядження спільним сумісним майном подружжя.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що причиною для звільнення ОСОБА_2 із займаної посади стало ще й порушення ним положень посадової інструкції, зокрема пунктів 3, 13, 14, 15 та 18 даної інструкції.

Дослідивши зміст вказаних пунктів посадової інструкції ОСОБА_2 суд прийшов до наступних висновків.

Зазначені пункти, як і загалом вся посадова інструкція позивача, розповсюджується виключно на правовідносини, повязані зі здійсненням та реалізацією позивачем своїх посадових прав та обовязків як керівника одного із структурних підрозділів банку.

В посадовій інструкції ОСОБА_2 не зазначено, як саме він повинен діяти у ситуації, аналогійній тій, за яку його згодом було звільнено.

В судовому засіданні було встановлено, що про ситуацію із внесенням його дружиною пошкоджених грошових коштів до банківського терміналу ПАТ «Укрсоцбанк» позивач довідався більш ніж через три місяці з дня їх внесення, а саме: 08.06.2015 року, коли його було вперше запрошено до служби безпеки банку для дачі пояснень з цього приводу.

Про зазначені факти ОСОБА_2 довідався вже після початку службового розслідування, отже і не було можливості про щось повідомити відповідальному працівнику банку, як то передбачене п. З Інструкції,що також свідчить про відсутність порушень посадової інструкції позивачем. Даний пункт регламентує дії співробітника саме при продажу банківських продуктів.

Посилання представника відповідача на ті обставини, що кошти, які були внесені ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» через банківський термінал, були здобуті ними злочинним шляхом та/або були направлені на фінансування тероризму не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Ні у відношенні позивача ні у відношенні дружини на даний час немає жодного вироку суду, який набрав законної сили, в якому когось із них притягнуто до кримінальної відповідальності за фінансування тероризму, відмивання грошових коштів, здобутих злочинним шляхом тощо.

Згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення чи іншого відокремленого підрозділу) та його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і посадовими особами контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі по тексту Постанова) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 27 Постанови на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

Перелік працівників, наведений у п. 1 ст. 41 КЗпП, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. На це звертає увагу Пленум Верховного Суду України упостанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не було вчинено порушень трудового законодавства, в тому числі порушень, які можна віднести до категорії грубих порушень, які призвели до завдання банку збитків, та за які до нього можливо було б застосувати дисциплінарне стягнення відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Крім того, встановлено, що позивач тривалий час працював в системі ПАТ « Укрсоцбанк», зауважень щодо роботи не мав.

За таких обставин, суд задовольняє вимоги позивач про визнання звільнення незаконним та поновлення його на роботі.

Додатково, суд вважає за необхідне зазначити, що поряд із незаконністю звільнення позивача ПАТ «Укрсоцбанк» допустив також порушень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110.

Відповідно до п. п. 3.1 3.3 Розділу 3 Інструкції у тому разі, коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем.

Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник (нового чи раніш установленого 1938 р. і 1974 р. зразків). Всупереч даним нормам відповідачем запис про звільнення позивача зроблено під №24 від 06.07.2015 року у розділі «Відомості про нагородження» на сторінках 18-19 замість розділу «Відомості про роботу», при цьому вкладиш не застосований.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 32 Постанови у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі по тексту Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 розділу ІІ Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до ч. 3 розділу ІІІ Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум

відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 розділу ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки про доходи позивача №111-235/1721 від 14.07.2015 року за травень 2015 року позивачу було нараховано дохід у розмірі 6370,39 грн., а за червень 2015 року дохід у розмірі 10176,81 грн.

Суд перевіривши розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу, зроблений позивачем у позовній заяві, приходить до висновку про його правильність та обґрунтованість. Представником відповідача жодних заперечень щодо вказаного розрахунку подано не було.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2015 року по 20.07.2015 року в розмірі 4789,95 грн.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення даної вимоги керуючись наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України)

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Завдану ОСОБА_2 моральну шкоду він обґрунтував тим, що зазнав глибоких душевних страждань, повязаних із постійними думками про можливу втрату єдиного житла своєї родини та подальшого виселення просто на вулицю.

13.05.2008 року між позивачем та ТзОВ «УніКредит Банк» було укладено Договір про іпотечний кредит №MRTG-01 (із подальшими змінами та доповненнями). Відповідно до умов зазначеного договору позивач взяв у позику в банківській установі грошові кошти в сумі 281580,00 грн. для придбання квартири АДРЕСА_1. 13.05.2008 року між цими ж сторонами було укладено Іпотечний договір №MRTG-01/S, відповідно до умов якого позивач передав ТзОВ «УніКредит Банк» в якості забезпечення виконання прийнятих на себе кредитних зобовязань в іпотеку вищевказану квартиру. Кредитні зобовязання позивачем виконувалися добросовісно згідно графіку погашення у повному обсязі. Через втрату роботи позивач втратив стабільний високий дохід, за рахунок якого сплачувалася заборгованість за кредитним договором і як пояснив позивач інших джерел доходів та іншого нерухомого майна не має, і неможливість сплачувати кредит призведе згодом до судових тяжб та втрати єдиної квартири, в якій він проживає разом зі своєю родиною.

Факт завдання позивачеві моральної шкоди суд вважає доведеним і вважає необхідним стягнути її в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також те, що рішення ухвалено на його користь, то суд стягує з відповідача на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 974,40 грн. ( 487,20 грн. за вимогу немайнового та 487,20 грн. за вимогу майнового характеру)

Керуючись ст. ст. 237-1, 232, 235 КЗпП України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України та ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_2 із посади Начальника відділення №859 центру приватного банкінгу в м. Харків департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк» незаконним;

Поновити ОСОБА_2 на посаді Начальника відділення №859 центру приватного банкінгу в м. Харків департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк»;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4789,95 грн.;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 2000,00 ( дві тисячі ) грн..

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя