У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2006 року по 28 березня 2014 року.

За період шлюбу, на підставі цивільно-правових договорів на ім'я відповідача були придбані земельні ділянки площею 0,8505 га та 0,9100 га з цільовим призначенням будівництво та обслуговування комплексу готелів, розташованих в урочищі «Товстий» у селі Плав'я Сколівського району Львівської області. Після розірвання шлюбу згоди між ними щодо поділу спільного майна подружжя не досягнуто, тому просила виділити їй Ѕ частину вказаних земельних ділянок та визнати за нею право власності на них, оскільки вказані земельні ділянки були придбані в період шлюбу, тому вони є спільним майном подружжя.

У листопаді 2014 року ОСОБА_7, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_6, звернувся до суду з зустрічним позовом та просив визнати спірні земельні ділянки його особистою приватною власністю, як одного із подружжя, посилаючись на те, що спірні земельні ділянки були придбані за його особисті кошти, які він взяв в борг у ОСОБА_9

ОСОБА_7 зазначав, що у період, коли були придбані спірні земельні ділянки, він працював у ТОВ «Стронг-Центр» і одержував заробітну плату у розмірі 3 000,00 грн на місяць, а ОСОБА_6 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку і жодних доходів не одержувала. Оскільки позичених коштів він ОСОБА_9 повернути не зміг, то останній звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, і на даний час набуло законної сили рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_9 суми боргу, яке виконується у примусовому порядку, однак ОСОБА_6 участі у поверненні суми боргу не бере і боржником у виконавчому провадженні не значиться.

Також ОСОБА_7 зазначав, що ОСОБА_6, попри факт набуття майна під час шлюбу, не доведено того факту, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця їхнього подружжя.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано земельні ділянки площею 0,8505 га та 0,9100, надані для будівництва та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у селі Плав'я Сколівського району Львівської області особистою приватною власністю ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,8505 га за кадастровим номером НОМЕР_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,9100 га за кадастровим номером НОМЕР_2, які розташовані в урочищі «Товстий» у селі Плав'я Сколівського району Львівської області.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалене судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог за основним позовом про поділ майна подружжя та відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки спірні земельні ділянки були придбані ОСОБА_7 у період шлюбу з ОСОБА_6, тому відповідно до вимог ст. ст. 60, 69, 70 СК України, вони є об'єктом права спільної сумісної власності та підлягають поділу між подружжям в рівних частинах.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення не відповідає цим вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири; садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, є особистою приватною власністю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_6 з 06 жовтня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії (том 1, а. с. 11).

Вказаний шлюб розірвано 17 березня 2014 року, що підтверджується копією рішення Центрального районного суду м. Миколаєва. Вказане рішення суду 28 березня 2014 року набрало законної сили.

За час перебування у шлюбі, а саме 17 липня 2008 року ОСОБА_7, від імені якого діяв його батько - ОСОБА_12, укладено два договори купівлі-продажу земельних ділянок із гр. ОСОБА_13, від імені якого діяв гр. ОСОБА_14, що були посвідчені приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу.

Предметом зазначених договорів купівлі-продажу були земельні ділянки площею 0,8505 га та площею 0,9100 га, із цільовим призначенням -

будівництво та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області. Продаж згаданих земельних ділянок здійснено за грошові кошти в розмірі 614 578,00 грн та 657 571 грн відповідно, всього - 1 272 149,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції, з'ясовуючи джерело придбання спірних земельних ділянок встановив, що кошти у сумі 1 300 000,00 грн були взяті ОСОБА_7 в борг у ОСОБА_9 (директора ТзОВ «МЖК Оболонь», одним із основних видів діяльності якого є організація будівництва будівель), у зв'язку із досягненням домовленостей між ними про початок проекту будівництва готельного комплексу в с. Плав'я Сколівського району Львівської області і покладення на ОСОБА_7 обов'язків щодо придбання земельних ділянок для будівництва та обслуговування комплексу готелів, площею 0,8505 га та 0,9100 га, загальною вартістю 1 272 149,00 грн, що підтверджується Протоколом про наміри, укладеним 02 липня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Вказаний факт також підтверджується договором позики від 02 липня 2008 року та розпискою ОСОБА_7 від 02 липня 2008 року про одержання в борг у ОСОБА_9 коштів у сумі 1 300 000,00 грн та рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1 300 000,00 грн боргу за договором позики від 02 липня 2008 року.

Таким чином, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за основним позовом та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, оскільки спірні земельні ділянки не є спільним сумісним майном подружжя, так як грошові кошти, які були витрачені на їх придбання є особистою приватною власністю ОСОБА_7, які були взяті ним у борг за договором позики для придбання спірних земельних ділянок і виключно він виконує боргові зобов'язання за вказаним договором позики на підставі рішення суду, тому спірні земельні ділянки є особистим майном ОСОБА_7 В той же час, судом першої інстанції правильно встановлено, що докази надані ОСОБА_7 на підтвердження того, що спірні земельні ділянки були придбані не за кошти сім'ї, не були спростовані ОСОБА_6, а також нею не було надано належних доказів того, що спірні земельні ділянки були придбані за спільні кошти подружжя.

Апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення та доказів, наданих ОСОБА_7 та помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_8, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року скасувати, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук