Справа № 750/9617/15-ц
Провадження № 2/750/3239/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Рахманкулової І.П.

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача 1475,44 доларів США на відшкодування шкоди, яка була завдана її діями при виконанні трудових обовязків. Обгрунтовано позов тим, що 02.09.2014 року відповідач, працюючи на посаді начальника відділення Чернігівського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», внесла зміни до картки клієнта ОСОБА_4, без документального підтвердження, внаслідок чого клієнт банку отримала перекази, видачу яких було заблоковано Western Union. Оскільки були відсутні документи, які б підтверджували правомірність внесених до програмних комплексів банку змін даних клієнта ОСОБА_4, при зведенні взаєморозрахунків з банку було списано суму переказів, виплачених на імя ОСОБА_4 на загальну суму 1475,44 доларів США, і цей збиток банку заподіяний внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 Позивач як на підставу позову посилається на ст.ст. 22, 1166 ЦК України та на ст. 134 КУпАП, якою передбачена відповідальність працівника за заподіяння шкоди підприємству, установі, організації.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідач та її представник проти позову заперечували, посилаючись на відсутність підстав для задоволення позову, адже відповідач не вчинила жодних протиправних дій, які б заподіяли шкоду позивачу. Крім того, відповідач зазначила, що якщо клієнт ОСОБА_4безпідставно отримала перекази, то вимоги банк повинен предявляти до неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Встановлено, що ОСОБА_2 працювала в ПАТ КБ «ПриватБанк» та була звільнена з посади керівника віділення «П'ятницьке» Чернігівського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі наказу № Э.CN-УВ-2015-13-п від 16.01.2015 р. згідно зі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням)

06.01.2015 року було видано наказ № ZAKL-2015/1-94145 відповідно до якого ОСОБА_2 було оголошено догану за грубе порушення інструкції по роботі в ЄКБ ПК Промінь, що виразилось у безпідставній зміні прізвища та імені клієнта банку 02.09.2014 і потягло заподіяння матеріальної шкоди банку на суму 1475,44 доларів США. З вказаним наказом позивачка ознайомилася особисто, щодо матеріальної відповідальності у вигляді 1475, 44 долари США не погодилася, оскільки така відповідальність суперечить ст. 134 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16.09.2015 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 липня 2015 року скасувано в частині відмови в задоволенні вимог про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди і частково задовольнити такі вимоги. Визнано незаконним наказ від 06.01.2015 року № ZAKL-2015/1-94145 в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та стягнуто на її користь 100 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення мотивовано тим, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось з порушенням ст. 148 КЗпП України.

Звертаючись до суду з даним позовом про відшкодування збитків позивач зазначив, що відповідачем 02.09.2014 року були внесені зміни в дані клієнта ОСОБА_4 без достатніх на те підстав, тобто без належного документального підтвердження таких змін. Заподіяння внаслідок такого порушення матеріальної шкоди банку було зумовлено тим, що клієнт банку ОСОБА_4 внаслідок зміни даних у прізвищі та імені в програмних комплексах банку отримала грошові перекази через платіжну систему Western Union на суму 604, 78 доларів США за переказом № від 03.10.2014 року, на суму 593,67 доларів США за переазом № від 04.10.2014 року, а також на суму 276,99 доларів США за переказом № від 20.10.2014 року. При цьому перекази на імя ОСОБА_4 за справжніми даними блокувалися компанією Western Union. Оскільки були відсутні документи, які б підтверджували правомірність внесених до програмних комплексів банку змін даних клієнта ОСОБА_4, при зведенні взаєморозрахунків з банку було списано суму переказів, виплачених на імя ОСОБА_4 на загальну суму 1475,44 доларів США, і цей збиток банку заподіяний внаслідок незаконних дій ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, позивач обґрунтовує заподіяння йому шкоди внаслідок неналежного виконання відповідачем трудових відносин, проте безпідставно посилається на ст. 1166 ЦК України, якою врегульовані загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо між ним і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Пунктом 8 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

Між сторонами 11.01.2014 року був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, предметом якого відповідно до п.2 договору є прийом працівником на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності і (або) схоронності матеріальних цінностей роботодавця, за своєчасне поповнення карток клієнтів при встановленні бонусів, при виконанні покладених трудовим договором і локальними актами роботодавця трудових обовязків і встановлених законодавством вимог, порушення яких тягне до фінансових втрат роботодавця. Підпунктом 2.2 договору передбачено, що працівник згоден з тим, що в його функціональні обовязки входить, в тому числі, роботи, безпосередньо повязані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням в процесі виробництва переданих йому цінностей.

На підтвердження понесення банком втрат на суму 1475,44 доларів США позивачем надано витяг взаєморозрахунків ПАТ КБ «Приватбанк» та компанією Western Union, яка підписана лише представником ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 (а.с.97)

При цьому позивачем не надано жодних бухгалтерських документів на підтвердження виплати позивачем компанії Western Union коштів в сумі 1475,44 доларів США за рахунок власних коштів ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки матеріалами справи підтверджено, що всі суми переказів отримала клієнт ОСОБА_4, на чиє імя вони і були переказані.

Також позивачем не надано обґрунтування того, чому банк вирішив сплатити Western Union свої грошові кошти, оскільки ті кошти, що були відправлені через Western Union, отримала в повному обсязі клієнт ОСОБА_4 і жодних вимог до неї позивач не заявляв.

Оскільки відповідач не заподіяла нестачі належних позивачу цінностей, бо вона їх не обслуговувала, а кошти згідно переказів отримала клієнт ОСОБА_4, при цьому позивач вважає, що вона отримала їх безпідставно, бо Western Union заблокувала виплату переказів на її імя, але вимог до ОСОБА_4 не заявляє.

Враховуючи вищевикладене, позов з підстав, заявлених позивачем, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: