Справа № 638/1325/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14.09.2015 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складi:

головуючого суддi ОСОБА_1,

при секретарi ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 Вiктора Гавриловича до ОСОБА_3 Iрини Олександрiвни про подiл спiльного сумiсного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

03.02.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності на ? частину квартири № 46, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташованої в будинку № 7 по пров. Шекспіра в м. Харкові - вартістю 200406 грн.; визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири № 46, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташованої в будинку № 7 по пров. Шекспіра в м. Харкові вартiстю 200406 грн.; визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля ВАЗ-21013, держ.номер К9945ХА, 1986 р. випуску, двигун №9188237, кузов №4835020 вартістю 6493,50 грн.; визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину автомобіля ВАЗ-21013, держ.номер К9945ХА, 1986 р. випуску, двигун №9188237, кузов №4835020 вартістю 6493,50 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3654 грн.

В обгрунтування зазначених вимог ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_3 з 28.04.1979 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (до одруження ОСОБА_6). У подружжя існує майно, яке належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а саме: однокімнатна квартира №46, розташована в будинку №7 по пров. Шекспіра в м. Харкові; автомобіль ВАЗ-21013 1986 р. випуску.

ОСОБА_3 вказує, що станом на теперішній час з приводу спільного сумісного майна подружжя існує конфліктна ситуація, яка має бути вирішена в судовому порядку шляхом реалізації чоловіком свого права на поділ спільного сумісного майна.

Позивач вказує, що в відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», подружжя приватизувало однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 07.02.1994 р. свідоцтвом про право спільної сумісної власності на житло. Оригінал зазначеного правовстановлюючого документа на цей час знаходиться у ОСОБА_5, яка на теперішній час не визнає того, що квартира належить до спільного сумісного майна подружжя та вважає її своєю приватною власністю, що було повідомлено представнику позивача під час телефонних розмов 10.12.2014 р. та 25.12.2014 р.

ОСОБА_3 вказує, що шлюбний договір між ним i відповідачкою не укладався, домовленостей між ними щодо визначення часток кожного в спільному сумісному майні подружжя не існує, а тому, вiдповiдно до положень ч. 1 ст. 70 СК України, частки квартири №46 та автомобіля ВАЗ 21013 у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є рівними.

Незважаючи на те, що останнім часом подружжя спільно не мешкають, зазначає позивач, вiн безперервно сплачує половину вартості за житлово-комунальнi послуги, що підтверджується копіями квитанцій за 2004-2014 рр.

Позивач повiдомляє, що зазначена квартира є однокімнатною, загальною площею 32,9 кв.м., житловою - 17,4 кв.м., а отже, з огляду на наведені технічні показники, має ознаки неподiльної речі, тобто її поділ в натурі, в порядку ст. 71 СК України, неможливий.

Позивач вказує, що вiн не має бажання та намірів висиляти ОСОБА_5 з квартири, в зв'язку з чим не розглядає можливість присудження їй грошової компенсації, а отже і внесення грошової суми на депозитний рахунок суду. Вказане питання може бути переглянуто позивачем лише за бажання відповідача отримати грошову компенсацію. В свою чергу, вказує позивач, вiн не розглядає також і можливість отримання грошової компенсації та не має наміру надавати згоду на присудження грошової компенсації замість його частки в спiльнiй квартирi.

За таких обставин, вважає позивач, при вирiшеннi справи суд має визнати iдеальнi частки подружжя в майнi без його реального подiлу i залишити майно в їх спiльнiй частковiй власностi, як визначено в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11.

15.03.2015 р. представником позивача до суду було подано заяву про зменшення розмiру позовних вимог, в якiй вiн вiдмовився вiд позовних вимог про визнання права власностi за сторонами на автомобiль ВАЗ-21013, держ.номер К9945ХА, 1986 р.випуску, двигун №9188237, кузов №4835020 вартiстю 12987 грн., i просив вважати його позовнi вимоги такими: визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири №46, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташованої в будинку №7 по пров. Шекспіра в м. Харкові вартістю 200406 грн.; визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири №46, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташованої в будинку №7 по пров. Шекспіра в м. Харкові вартiстю 200406 грн.

14.05.2015 р. ОСОБА_4 до суду було подано заперечення на позовну заяву, в якiй вона просила залишити позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду.

Обгрунтовуючи вказану вимогу вiдповiдачка вказала, що вважає даний позов таким, що не підлягає задоволенню, оскiльки представник позивача вводить в оману суд про існування спору між сторонами. Вона вказує, що позивач ні особисто, ні за телефоном жодного разу до неї не звертався з питанням про поділ спільного сумісного майна подружжя, не повідомляв вiдповiдачку про своє бажання здійснити якісь юридично значимі дії щодо своєї частки на квартиру та не просив у неї правовстановлюючі документи на квартиру. Про телефонні дзвінки з приводу поділу майна, що зазначені в позові, вказує вiдповiдачка, їй невідомо. Документи, доданi до матерiалiв справи в якостi пiдтвердження направлення на адресу вiдповiдачки листа про витребування документів про право власності на квартиру, вказує ОСОБА_4, не мiстять достатнiх доказiв направлення їй i отримання нею вказаного листа.

Крiм того, посилаючись на ст.ст. 57, 59 ЦПК України, постанову № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», вiдповiдачка вказує, що додані документи взагалі не можуть бути доказом виникнення спору між нею i позивачем.

З наведеного, посилаючись на ст.ст. 1, 15 ЦПК України, вiдповiдачка робить висновок, що між сторонами відсутній спір, його виникнення позивачем не доведено, а тому дана справа взагалі не підглядає розгляду судом.

Позивач ОСОБА_3, а також його представник в судове засiдання не з'явились. До суду представником позивача було подано заяву, в якiй вiн просив слухати справу без їх участi, позовнi вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, пiдтримав в повному обсязi, просив їх задовольнити. В разi неявки вiдповiдача просив винести заочне рiшення.

Вiдповiдачка ОСОБА_4 в судове засiдання не з'явилась, до суду подала заяву, в якiй просила зупинити засiдання суду в звязку з її хворобою до листопада 2015 р.

Враховуючи, що вiдповiдачка неодноразово не з'являлась в судовi засiдання, а наданi нею довiдки з мiської полiклiнiки не свiдчать про неможливiсть ОСОБА_4 з'явитись до суду, чи доручити представництво воїх інтересів довіреній особі, за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України.

Суд, дослiдивши матерiали справи, приходить до висновку, що позовнi вимоги пiдлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вiдповiдно до ст. 368 ЦК України, спiльна власнiсть двох або бiльше осiб без визначення часток кожного з них в правi власностi є спiльною сумiсною власнiстю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спiльною сумiсною власнiстю, якщо iнше не встановлено договором або законом.

Вiдповiдно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вiдповiдно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. В разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Вiдповiдно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

З копiї паспорту ОСОБА_3, наданої ним до матерiалiв справи, вбачається, що 28.04.1979 р. Дзержинським р/в ЗАГС м. Харкова було зареєстровано шлюб мiж ним i ОСОБА_6

Вiдповiдно до копiї паспорту ОСОБА_3, вiн зареєстрований за адресою: м. Харкiв, пров. Шекспiра, 7, кв. 46 з 01.11.1985 р.

Вiдповiдно до Свiдоцтва про право власностi на житло, виданного 07.02.1994 р. Харкiвським мiським центром приватизації державного житлового фонду згiдно з розпорядженням вiд 07.02.1994 р., №8347, квартира загальною площею 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: пров. Шекспiра, 7, кв. 46, належить на правi спiльної сумiсної власностi ОСОБА_4 i ОСОБА_3 Квартира приватизована згiдно з ЗУ «Про приватизацiю державного житлового фонду».

Вiдповiдно до технiчного паспорту на квартиру №46 в житловому будинку №7 по пров. Шекспiра в м. Харковi, виготовленого КП «Харкiвське мiське бюро технiчної інвентаризації» 30.12.2014 р. за станом обстеження на 25.01.1994 р., реєстровий №П-109479, власником зазначеного майна є ОСОБА_3

З технiчної характеристики квартири вбачається, що вона складається з 1 кiмнати житловою площею 17,4 кв.м., кухнi площею 5,6 кв.м., вбиральнi (сполученої) 2,7 кв.м., коридору 4,4 кв.м. Квартира обладнана лоджією 6,0 кв.м. Загальна площа квартири 32,9 кв.м.

З листа КП «ХМБТI» №9783 вiд 19.12.2014 р. вбачається, що станом на 31.12.2012 р. кв. №46 за адресою пров. Шекспiра, 7 на правi спiльної сумiсної власностi зареєстрована на iм'я ОСОБА_4, ОСОБА_3, на пiдставi свiдоцтва про право власностi на житло вiд 07.02.1994 р., видане ХМЦПДЖФ, р.№1-94-28543.

Вiдповiдно до листа Управлiння комунального майна та приватизації Департаменту економiки та коммунального майна ХМР вiд 19.12.2014 №14321, квартира №46 по пров. Шекспiра, 7 на пiдставi розпорядження Харкiвського мiського центру приватизації державного житлового фонду №8347 вiд 07.02.1994 р. передана у спiльну сумiсну власнiсть ОСОБА_4 i ОСОБА_3 Свiдоцтво про право власностi на квартиру було одержано ОСОБА_3

З копiй квитанцiй по сплатi за комунальнi послуги, наданих позивачем, вбачається, що в 2004-2014 рр. сплату комунальних послуг, якi наддавались за адресою: м. Харкiв, пров. Шекспiра, 7, кв. 46, здiйснював ОСОБА_3

Вiдповiдно до Звiту про оцiнку майна однокiмнатної квартири, загальною площею 32,90 кв.м, житловою площею 17,40 кв.м., що розташована на 6-му поверсi 14-ти поверхового будинку за адресою: м. Харкiв, пров. Шекспiра, 7, кв. 46, виконаного ПП «Агентство оцiнки майна та землi» 30.01.2015 р. на замовлення ОСОБА_3, ринкова вартiсть вказаної квартири, що розрахована порiвняльним пiдходом з округленням, складає 400812,00 грн.

Вiдповiдно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вiдповiдно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки в праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вiдповiдно до п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України №11 вiд 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. В разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності.

Вiдповiдно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподiльною є рiч, яку не можна подiлити без втрати її цiльового призначення.

З матерiалiв справи вбачається, що однокiмнатна квартира за адресою: м. Харкiв, пров. Шекспiра, 7, кв. 46, що знаходиться в спiльнiй сумiснiй власностi сторiн, є неподiльною рiччю.

З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається i вiдповiдачкою не оспорюється, що шлюбний договiр мiж сторонами не укладався, домовленостей мiж ними щодо визначення часток кожного в спiльному сумiсному майнi подружжя не iснує.

Таким чином, на пiдставi викладеного, враховуючи, що оспорювана квартира належить ОСОБА_3 i ОСОБА_4 на правi спiльної сумiсної власностi, ОСОБА_3 здiйснює сплату комунальних послуг, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими i такими, що пiдлягають задоволенню в повному обсязi.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 57-60, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 183, 319, 364, 368, 369, 370 ЦК України, ст.ст. 69, 70, 71 Сiмейного кодексу України, суд, -

в и р i ш и в:

Позов ОСОБА_3 Вiктора Гавриловича до ОСОБА_3 Iрини Олександрiвни про подiл спiльного сумiсного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 Вiктором Гавриловичем право власності на ? частину квартири №46, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташованої в будинку №7 по пров. Шекспіра в м. Харкові вартістю 200406 грн.

Визнати за ОСОБА_3 Iриною Олександрiвною право власності на ? частину квартири №46, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташованої в будинку №7 по пров. Шекспіра в м. Харкові - вартiстю 200406 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий: