Справа № 750/2279/14 Провадження № 22-ц/795/1035/2015 Головуючий у I інстанції: Логвіна Т. В.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

28 липня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Харечко Л.К.,

суддів: Вінгаль В.М., Позігуна М.І.,

при секретарі Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка про стягнення страхового відшкодування, третя особа ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПрАТ „СК „Уніка просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 квітня 2015 року, яким позов задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 3700 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5300 грн., витрати за проведення експертизи в розмірі 1983 грн. 74 коп., судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 11 227 грн. 34 коп. та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, визнано доведеними невстановлені обставини, а висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема не було встановлено вини водія автомобіля Шевроле, необґрунтовано стягнуто 5300 грн. витрат на правову допомогу та 1983 грн. 74 коп. за проведення експертизи, вартість якої явно завищена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов позивача суд першої інстанції прийшов до висновку, що зібраними по справі доказами встановлено вину водія ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, що мала місце 16.08.2013 року, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а також підлягають стягненню витрати на правову допомогу та за проведення експертизи і судовий збір.

Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2013 року о 00-30 год. ОСОБА_3, керуючи в м. Чернігові по проспекту Миру автомобілем Шевроле Епіка, д.н.з. НОМЕР_1, при зміні напрямку руху та перестроюванні не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого трапилось зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, що рухався праворуч. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.11.2013 року закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП в звязку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, однак зазначені вище обставини ДТП підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 750/9655/13-п, показаннями в судовому засіданні свідків та висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 09.02.2015 року № 3633/14-24.

Так, відповідно до висновку № 367 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 07.09.2013 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля НОМЕР_3, необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 16.08.2013 року, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, складає 3 696, 08 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Шевроле Епіка, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована по полісу ОСЦПВВНТЗ № АЕ/0540861 від 24.10.2012 року у Приватному акціонерному товаристві „Страхова компанія „Уніка.

Листом від 20.12.2013 року № НОМЕР_4 „СК „Уніка повідомлено страхувальника про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки вина водія забезпеченого транспортного засобу Шевролет Епіка, д.н.з. НОМЕР_1 не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом у момент вчинення ДТП.

Оскільки шкоду позивачу було завдано під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності полісу ОСЦПВВНТЗ № АЕ/0540861 від 24.10.2012 року, то в силу ст. 22 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик відшкодовує оцінену шкоду заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ст. 6 Закону „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно п. 22.1. статті 22 Закону „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності вини водія автомобіля Шевроле, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, є помилковими, враховуючи наступне.

Дійсно, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.11.2013 року закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП в звязку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Проте, відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Наявність чи відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч.2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини заподіювача шкоди, хоча він не позбавлений цього права.

Обставини ДТП підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 750/9655/13-п, показаннями в судовому засіданні свідків та висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 09.02.2015 року № 3633/14-24.

Зокрема, у висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №3633/14-24 від 09.02.2015 року зазначено, що в дорожній обстановці, що склалася згідно версії розвитку подій по свідченням ОСОБА_1, водій автомобіля Шевроле ОСОБА_3 з метою забезпечення безпеки повинен був діяти у відповідності з вимогами п.11.2, 10.1 ПДР України. При розвитку подій за версією ОСОБА_1 дії водія автомобіля Шевроле ОСОБА_3 при виїзді на перехрестя проспекту Миру-проспекту Перемоги з технічної точки зору не відповідали вимогам п.11.2, 10.1 ПДР України. За умови розвитку подій на місці ДТП згідно версії ОСОБА_1 в дорожній обстановці, що склалася, технічна можливість уникнути даної ДТП у водія ОСОБА_3 полягає у виконанні ним вимог п.11.2, 10.1 ПДР України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. З технічної точки зору необхідними умовами виникнення події даної ДТП є невідповідність дій ОСОБА_3 вимогам п.11.2, 10.1 ПДР України.

Отже, відсутність своєї вини в ДТП відповідно до вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, тобто третя особа по справі ОСОБА_3, однак, останній цього не зробив.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в судовому засіданні зібраними по справі доказами встановлено вину водія ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, що мала місце 16.08.2013 року, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат, повязаних з проведенням судових експертих суди повинні враховувати, що витрати, повязані з проведенням судової експертизи під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Клопотання про проведення проведення судової автотехнічної експертизи було заявлено стороною позивача (а.с.80).

Після закінчення розгляду справи витрати, повязані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскаржуване судове рішення ухвалене на користь позивача ОСОБА_1

Доводи відповідача про необґрунтоване стягнення на користь позивача витрат за проведення експертизи в розмірі 1983 грн. 74 коп. спростовуються наявними матеріалами справи, а саме: рахунком КНДІСЕ МЮУ № 6181 від 04 листопада 2014 року, який належало сплатити ОСОБА_1, та квитанцією про сплату останнім наданих послуг (а.с. 141).

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року №4191-VI „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Відповідно до ст.1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

05.02.2014 року позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) з адвокатом ОСОБА_4 (а.с.60-61), за умовами якого вартість юридичних послуг складає 3000 грн. Згідно наявної в договорі калькуляції вартості правової допомоги граничний розмір компенсації з урахуванням витраченого робочого часу складає 3166,80 грн. (а.с.61 зв.)

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №05/14 від 05.02.2014 року ОСОБА_1 було за даним договором сплачено 3000 грн. (а.с.59).

05.01.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 05.02.2014 року (а.с.143), якою було внесено зміни до Договору та визначено загальну вартість юридичних послуг в розмірі 5300 грн. Згідно акту виконаних робіт за даним Договором, всього використано 12 робочих годин на загальну суму 5300 грн., (а.с.144).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №14/15 від 05.03.2015 року ОСОБА_1 було за додатковою угодою сплачено 2300 грн. (а.с.142).

Дана сума витрат на правову допомогу не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року №4191-VI „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах.

Таким чином доводи апелянта про необґрунтоване стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5300 грн. не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи квитанціями про сплату вказаних витрат та відповідним погодинним розрахунком, зробленим відповідно до вимог закону.

На підставі викладеного, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, вона підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Судді: