АПЕЛЯЦІЙНИ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І, Побірченко Т.І.,

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28.05.2015 у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», боржник - ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа,

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року Публічне акціонерного товариства «Ідея Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.02.2015 у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30454,72 грн. та 95, 00 грн. судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28.05.2015 в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», боржник - ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представником ПАТ «Ідея Банк» подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Представник заявника вказує на те, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», ст.389-10, 355, 360-7 ЦПК України, а також невірно зазначив, що вищевказана справа є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду. Крім цього, суд першої інстанції не мав підстав для висновку про те, що третейське застереження, за яким Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків розглядалась вказана справа, є нікчемним.

Справа № 755/8232/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9888/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Всупереч вимогам ч.1 ст.389-9 ЦПК України оскаржувана ухвала постановлена через два місяці після надходження заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, що є грубим порушенням вимог процесуального законодавства.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, апелянт просить її скасувати та постановити нову, якою заяву Банку про видачу виконавчого листа задовольнити.

В судовому засіданні представник Банку підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про задоволення заявлених вимог.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому, в порядку ст. 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2013 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №P30.926.72647, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби, в сумі 17345, 00 грн. на 36 місяців зі сплатою 11.4000% річних від залишкової суми кредиту та платою за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 3.4000 % щомісячно від початкової суми кредиту.

Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 27.02.2015 позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» стягнуто 30454, 72 грн. заборгованості за кредитним договором та витрати по оплаті третейського збору в сумі 95, 00 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не була йому підвідомча відповідно до закону.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду , якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказаний Закон набрав чинності 12.03.2011.

Отже, на час укладання кредитного договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Така правова позиція була викладена Верховним Судом України у Постанові від 20.05.2015 (справа № 6-64цс15 ).

Разом з тим, зазначена правова позиція не містить висновку про нікчемність третейської угоди, а тому висновок суду першої інстанції про те, що укладена між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 третейська угода у вигляді третейського застереження - нікчемна, є наслідком неправильного тлумачення судом висновку Верховного Суду України у справі № 6-64цс15 від 20.05.2015 р.

За змістом ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

До спорів про захист прав споживачів відносяться спори, в яких позивачами у справі є фізичні особи - споживачі.

В даному конкретному випадку Банк, як особа, що надає фінансові послуги (кредитодавець) є учасником правовідносин з позичальником, звертається з позовом про захист свого порушеного права, яке регулюється не Законом України «Про захист прав споживачів», а цивільним законодавством про зобов'язальне право, що виникає з договірних (кредитних) зобов'язань.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом про захист порушених прав, як споживача фінансових послуг за укладеним з ПАТ «Ідея Банк» кредитним договором або даних про визнання недійсними кредитного договору в частині третейського застереження. А отже висновок суду першої інстанції про те, що рішення третейського суду прийнято у справі яка не була йому підвідомча відповідно до закону є помилковим.

Також в матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення інших учасників судового розгляду про час та місце розгляду справи, що є порушенням порядку розгляду даного питання, оскільки положення ч.1 ст.389-9 ЦПК України передбачаються виклик сторін в судове засідання.

В силу п. 3 ст. 311 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляді до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постановленої ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої станції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28.05.2015 - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: