АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9486/2015 Головуючий у першій інстанції - Зарицька Ю.Л.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, відшкодування збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 14.10.2013 між нею та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір банківського вкладу № 021/17-в/09/235625 (Вклад «ПЕНСІЙНИЙ+»), відповідно до п.1.1. якого Банк приймає від Вкладника грошові кошти в сумі, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Розділу 2 на дату укладення Договору вкладу сума вкладу становить 200 000,00 (двісті тисяч) гривень; процентна ставка складає 22,5% річних. На ім'я Вкладника було відкрито депозитний рахунок НОМЕР_2; дата повернення вкладу - 19.10.2014. 26 вересня 2014 року позивачка подала до Банку заяву про повернення суми вкладу в дату повернення 19.10.2014, яка зареєстрована в Банку за вх. № 1262. Позивачка посилалась на те, що Банк відмовився повертати суму вкладу в дату повернення - 19.10.2014, яка зареєстрована в Банку за вх. №1262 та почав нав'язувати власні невигідні умови, за якими вона змушена була погодитися укласти новий договір вкладу на тих умовах, які пропонує Банк. Так, 20.10.2014 між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір банківського вкладу № 020/17-в/09/356079 (Вклад «ПАРТНЕРСЬКИЙ ДЕПОЗИТНИЙ»). Відповідно до Розділу 2 на дату укладення договору вкладу сума вкладу становить 200 000,00 (двісті тисяч) гривень; процентна ставка складає 23% річних. На ім'я Вкладника було відкрито депозитний рахунок НОМЕР_2; дата повернення вкладу - 28.01.2015.

20.10.2015 позивачка подала до Банку заяву про повернення суми вкладу в повному розмірі в дату повернення, яка зареєстрована в Банку за вх. № 143.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що внаслідок незаконного нав'язування Банком власних послуг, вимагання здійснити переоформлення вкладу, невидачу коштів у день повернення вкладу, її права як споживача послуги були порушені та потягли за собою погіршення стану її здоров'я. За таких обставин, ОСОБА_3, з урахуванням уточнень від 20.04.2015, просила суд стягнути з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на її користь суму неповернутого вкладу в розмірі 197 787,93 гривень; пеню за порушення терміну виплати страхового відшкодування у розмірі 17 516,09 грн.; упущену вигоду/проценти за користування чужими коштами в сумі 30 320,00 грн.; грошову компенсацію за моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень; три проценти річних з простроченої суми страхового відшкодування у розмірі 1 333,03 грн.; інфляційні нарахування у розмірі 39 557,59 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення судускасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідачав судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволення позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 20.10.2014 між відповідачем та позивачем був укладений договір банківського вкладу № 020/17-в/09/356079. На депозитний рахунок НОМЕР_2 позивач вніс вклад в сумі 200 000,00 грн. на умовах повернення вкладу 28.01.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1-3 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Відповідно до ч. 1, 2 с. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Також, згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За умовами п. 3.1.4. договору Банк зобов'язався повернути повністю вклад та нараховані проценти у «Дату повернення» зазначену у п. 2 цього договору, шляхом перерахування на власний поточний рахунок позивача НОМЕР_2 з використанням спеціального платіжного засобу («СПЗ» «картка»), відкритого у Банку на підставі письмової заяви Вкладника, підтвердивши повернення вкладу.

Умови повернення вкладу сторони Договору узгодили в розділі 4 Договору.

Так, у п. 4.2. Договору Банк і Вкладник дійшли згоди про те, що остаточний розрахунок Банку з Вкладником «повернення суми вкладу» у «Дату повернення» здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок позивача НОМЕР_2 з використанням спеціального платіжного засобу. У випадку дострокового розірвання цього Договору остаточний розрахунок Банку з Вкладником «повернення суми вкладу» здійснюється у день дострокового розірвання цього Договору у готівковій формі через касу Банку. При достроковому поверненні Вкладу Банк здійснює перерахунок суми нарахованих процентів відповідно до п. 2 цього Договору та утримує з Вкладу суму надмірно сплачених процентів.

Сторони у п. 5.6. Договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2 дійшли згоди про те, що Банк має право встановлювати спеціальні ліміти на використання коштів по картрахунку, а саме регламентувати кількість операцій та суму однієї та усіх операцій за добу, що здійснюються в підприємствах торгівлі, банкоматах, установах банків за визначений період та в односторонньому порядку змінювати їх.

Відповідно до виписки по поточному рахунку позивача НОМЕР_2, 28.01.2015 Банк припинив дію Договору і повернув позивачу суму вкладу з нарахованими процентами на його поточний рахунок НОМЕР_2. Банк нараховує і сплачує проценти на залишок коштів на поточному рахунку позивача НОМЕР_2 згідно умов договору про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу.

Також, позивачка підписуючи Договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2, ознайомилась та погодилась з викладеною пропозицією Банку щодо обслуговування вкладу на умовах, встановлених цим Договором та Правилами користування електронними платіжними засобами ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» та погодився з ними.

Позивачка своїм підписом підтвердила, що сторони досягли згоди з усіма істотними умовами, які викладені в цьому Договорі та Правилах.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що, підписавши договір, сторони тим самим засвідчили свою згоду та прийняли умови, які були в ньому закріплені. Зазначені обставини свідчать про те, що сторони діяли вільно та на власний розсуд визначали умови договору.

Таким чином, позивачкою не доведено обставини щодо протиправності дій Банку щодо невиконання умов договору банківського вкладу. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, банк у відповідності з умовами договору перерахував (повернув) вклад на поточний рахунок позивачки.

При цьому, матеріали справи не містять даних про те, що позивачка зверталась до банку з вимогою повернути кошти з поточного рахунку і таких вимог не було заявлено нею в позові.

Крім того, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що для задоволення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди позивачка мала б довести розмір завданих збитків, причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та неотриманими доходами, вказати на заходи, обґрунтувати з яких міркувань вона виходила при визначенні розміру упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, спростовуються наступним.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими, при цьому також слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді