Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Іовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей.

Свої вимоги заявники обґрунтовують тим, що між ними 23 грудня 2010 року було укладено шлюб. За період перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_4, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. Із плином років між ними траплялись неодноразові конфлікти, які з часом набули системного характеру. Окрім того, між ними зникли почуття прихильності, взаємоповаги, взаєморозуміння та любові, що є основою подружніх відносин та шлюбу. Як результат, між ними було припинено фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Їхнє спілкування породжує чергові конфлікти та викликає масу негативних емоцій у кожного з них та, головне, здійснює серйозний негативний сплив на психологічний розвиток їхніх дітей, що, на їхню думку, є неприпустимим. Вони остаточно переконались у рішенні розірвати шлюб, що відповідає їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу є їхнім спільним добровільним рішенням. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні дітей, про що було укладено відповідний договір від 11 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком В.В. Окрім того, вони не мають майна, спільно набутого за час перебування у шлюбі, відтак спори щодо його розподілу у них відсутні.

Заявник, ОСОБА_1, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити. Пояснила суду, що приблизно з жовтня 2014 року вони припинили шлюбні стосунки. Наразі вони проживають разом, проте ні спільного господарства, ні спільного бюджету, ні сімейно-шлюбних стосунків не мають. Також, між ними погоджено участь у вихованні та утриманні дітей шляхом укладення договору, який виконується ними.

Заявник, ОСОБА_2, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив заяву задовольнити. Пояснив суду, що підтримує дружину в рішенні розірвати шлюб, так як вони обидва є лідерами, у зв'язку з чим їм складено знайти взаєморозуміння. Умови договору про участь у вихованні та утриманні дітей виконується належним чингом.

Представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у заяві. Зазначив, що сторони не мають спільного майна, у зв`язку з чим не мають і спору щодо його поділу, уклали відповідний договір про участь у вихованні та утриманні дітей, у зв'язку з чим вважає за доцільне розірвати шлюб між заявниками.

Вислухавши пояснення заявників, представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 грудня 2010 року (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12, 13).

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки протягом тривалого часу, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Заявники категорично наполягають на розірванні шлюбу, переконані, що примирення з між ними не відбудеться.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

11 вересня 2015 року між заявниками було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей, відповідно до якого сторонами було погоджено місце проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожного з них (а.с.14).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, а тому заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 104, 105, 109, 111, 112, 114, 180, 181 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 59-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 234, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 23 грудня 2010 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 3769 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: