РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12391/15-ц

пр. № 2-о/759/374/15

13 листопада 2015 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Заявники 06.08.2015 року звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу.

Заява обґрунтована тим, що між заявниками, 22.06.2001 року було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАГС Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 542.

Заявники в обґрунтування вимог про розірвання шлюбу посилаються на те, що спільне життя не склалося і було фактично припинено у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя.

Від зазначеного шлюбу у заявників є неповнолітня дитина, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам.

У судовому засіданні 13.11.2015 року заявники спільну заяву підтримали у повному обсязі з підстав викладених у ній.

Суд, заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 56 СК України не допускається примушування до збереження шлюбних відносин.

Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Нормами ч. 3 ст. 234 ЦПК України встановлено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що між заявниками 22.06.2001 року було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАГС Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 542 (а.с. 10).

Від зазначеного шлюбу у заявників є неповнолітня дитина, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Судом встановлено, що заявники мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально.

Як вбачається із матеріалів справи, між заявниками 05.08.2015 року укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини (а.с. 12).

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час заявники проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, а тому заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження за заявою подружжя підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 179, 209, 212-215, 218, 223, 234, 235, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, подану в порядку окремого провадження за заявою подружжя - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 22.06.2001 року у відділі РАГС Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 542 - розірвати.

Прізвище заявника ОСОБА_2 після розірвання шлюбу - відновити на дошлюбне ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник