Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Перша Сумська державна нотаріальна контора, про визначення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Сумської області від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зазначеним позовом мотивуючи його тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності її діду ОСОБА_8, бабі ОСОБА_9 та їх сину ОСОБА_10

Після смерті у 1999 році ОСОБА_8 вона, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, успадкувала 1/9 частини квартири.

У ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_9, внаслідок чого відкрилася спадщина на 4/9 частини квартири із яких їй має належати 2/9 частини.

У ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_10, якому належала 1/3 частини квартири, як співвласнику, і який теж успадкував відповідні частки квартири після смерті своїх батьків.

З урахуванням викладеного та того, що у неї з малолітнім сином відсутнє інше житло, ОСОБА_6 просила суд визначити за ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру по 1/3 частині за кожним; визнати за нею після смерті діда та баби право на спадщину відповідно на 1/9 та 2/9 частини квартири, а всього на 1/3 частину цього майна; вселити її з сином ОСОБА_11 в квартиру і визначити порядок користування нею, виділивши їй кімнату № 12 площею 17,8 кв. м, а відповідачу дві інші кімнати № 6 площею 15 кв. м та № 9 площею 15,2 кв. м, залишивши кухню № 5 площею 7,9 кв. м, коридор № 1 площею 32,05 кв. м, ванну кімнату № 4 площею 3,1 кв. м, санвузол № 3 площею 1,5 кв. м та кладову № 2 площею 1,2 кв. м у їхньому спільному користуванні.

У серпні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив усунути ОСОБА_6 від права на спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що вона умисно ухилялася від догляду за спадкодавцями, фінансово не допомагала їм і не була присутня на їх похованні.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визначено частки у спільній сумісній власності - квартири АДРЕСА_1, по 1/3 частини за кожним із співвласників: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті діда - ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та визнано за нею право на спадщину - 1/9 частини квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_6 право на спадщину за законом на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а всього право на спадщину на 1/3 частини зазначеної квартири.

Вселено ОСОБА_6 разом з малолітнім сином - ОСОБА_11 в квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28 квітня 2014 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2014 року в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, а також у частині встановлення факту прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті діда - ОСОБА_8 і визнання за нею права на спадщину на 1/9 частини квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові в задоволенні ОСОБА_6 в цій частині.

У частині вселення малолітнього ОСОБА_11 в спірну квартиру зазначене рішення суду першої інстанції скасовано.

У частині визнання за ОСОБА_6 права на спадщину за законом у розмірі 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті баби - ОСОБА_9, а всього права на спадщину на 1/3 частини квартири рішення суду змінено. Визнано за ОСОБА_6 право на спадщину на 1/4 частини вказаної квартири після смерті ОСОБА_9

У частині відмови ОСОБА_6 у встановленні порядку користування квартирою рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Виділено ОСОБА_6 у користування в квартирі АДРЕСА_1 жилу кімнату № 6 площею 15 кв. м, а ОСОБА_7 - жилі кімнати № 9 площею 15,2 кв. м та № 12 площею 17,8 кв. м, залишено всі допоміжні приміщення вказаної квартири у спільному користуванні сторін.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року рішення апеляційного суду Сумської області від 28 квітня 2014 року в частині вимог ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду залишено без змін.

При новому розгляді справи, рішенням апеляційного суду Сумської області від 30 жовтня 2014 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2014 року в частині встановлення порядку користування спірною квартирою скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_6

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_6 у користування в квартирі АДРЕСА_1 кімнату № 6 площею 15 кв. м.

Виділено ОСОБА_7 у користування в квартирі АДРЕСА_1 кімнату № 9 площею 15,2 кв. м із балконом та кімнату № 12 площею 17,8 кв. м.

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 допоміжні приміщення квартири АДРЕСА_1.

У решті позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_6 та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлюючи порядок користування спірною квартирою та виділяючи ОСОБА_6 житлову кімнату площею 15 кв. м, апеляційний суд виходив із того, що перевищення виділеної їй житлової площі порівняно з її часткою у праві власності на квартиру є незначним.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки він зроблений при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновок апеляційного суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, з наступних підстав.

Судами встановлено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та їхньому сину ОСОБА_10

Іншим сином подружжя ОСОБА_10 і батьком позивача за первісним позовом був ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Батько відповідача за первісним позовом ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Встановивши вищезазначені обставини, суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_7 успадкував 3/4 частини спірної квартири, а ОСОБА_6 успадкувала 1/4 частини квартири.

Загальна площа спірної квартира АДРЕСА_1 становить 80,6 кв. м, а житлова площа становить 48 кв. м.

Отже, площа кімнати, що відповідає належній ОСОБА_6 частці в праві спільної часткової власності має становити 12 кв. м.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Сумської області від 28 квітня 2014 року, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, апеляційним судом не було враховано, що встановити порядок користування квартирою із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності неможливо. Виділяючи позивачці кімнату площею 15 кв.м, апеляційний суд не врахував, що площа кімнати не відповідає належній ОСОБА_6 частці в праві спільної часткової власності, чим порушив права іншого співвласника спірної квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовано рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вищезазначене положення норми процесуального закону, апеляційним судом не було враховано, висновки апеляційного суду про можливість встановлення порядку користування спірною квартирою не відповідають вимогам ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України та порушують права іншого співвласника спірної квартири.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в частині встановлення порядку користування спірною квартирою з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 30 жовтня 2014 року в частині встановлення порядку користування спірною квартирою скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.О. Савченко