Справа № 306/981/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі суддів:

головуючої - Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Готри Т.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 24 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, -

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що з листопада 1998 року проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у будинку батьків позивачки у АДРЕСА_1. Вказувала, що вона та відповідач були пов'язані сумісним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки.

За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти та кошти виручені нею за продаж належної їй на праві власності квартири, вони набули спільне майно - Hyundai Tucson, р.н. НОМЕР_1, 2005 року випуску, сірого кольору, модифікації комбі-В, об'єм двигуна 2657, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстровано за ОСОБА_2

Вартість автомобіля станом на 22.04.2015, згідно висновку експерта № 043672 від 22.04.2015, складає 290 507,86 грн.

З квітня 2015 року ОСОБА_2 забрав автомобіль та користується ним самостійно, проживає окремо від позивачки, ділити автомобіль відмовляється.

У процесі розгляду до участі у справі було залучено співвідповідача ОСОБА_3, на користь якої ОСОБА_2 відчужено спірний автомобіль.

Посилаючись на дані обставини, просила встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 у період з листопада 1998 року по 01.04.2015; визнати автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля.

Рішенням Свалявського районного суду від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено юридичний факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.01.2004 по 01.04.2015. У задоволенні решти позову - відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на дане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності та його поділу.

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення у цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі, визнавши за нею право власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Таким чином апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності та його поділу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 01 квітня 2015 року. Відповідачем ОСОБА_2 таке рішення не оскаржувалось.

З матеріалів справи вбачається, що за час проживання однією сім'єю ними придбано автомобіль Hyundai Tucson, р.н. НОМЕР_1, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, який було зареєстровано 31.08.2010 за ОСОБА_2 згідно свідоцтва НОМЕР_4

Згідно ст. 74 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки судовим рішенням встановлено, що сторони проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою (і рішення в цій частині не переглядається), та з урахуванням того, що законом презюмується правило, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому спірний автомобіль був майном, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час спільного проживання та належав їм на праві спільної сумісної власності.

В той же час, 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль ОСОБА_3, і Свалявським Центром ДАІ 2103 даний автомобіль перереєстровано по довідці-рахунку ААЕ 136329 від 28.04.2015 на нового власника - ОСОБА_3 (а.с.52).

Про цю обставину позивачу було відомо, ОСОБА_3 за клопотанням позивача була залучена до участі у справі в якості співвідподача (а.с.63). Проте позовні вимоги, в порядку ст. 31 ЦПК, позивач не змінювала, і судом правильно не розглядались прохання представника позивачки, висловлене у судових дебатах, щодо стягнення з відповідача 1/2 частини вартості автомобіля.

А тому суд першої інстанції правомірно вважав безпідставними вимоги про визнання спірного автомобіля об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки такий автомобіль відчужений на користь третьої особи (ОСОБА_3), тобто вибув з їх власності, а відтак, і не може бути визнано за позивачкою право власності на 1/2 його частину.

Зважаючи на викладене, судова колегії вважає, що підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 24 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді: