РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Приблуда І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

16.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.02.2015 року він позичив відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100000 грн. на строк до 2017 року з погашенням рівними частками по 4166,66 грн. щомісячно, починаючи з 04.03.2015 року. На виконання угоди ними було укладено 04.02.2015 року договір позики, посвідчений нотаріально. Відповідач частково погасила позику, але з порушенням строків та графіку. Станом на 08.07.2015 року непогашена заборгованість складає 79300 грн., яку і просить стягнути на виконання п.9 договору. Також, просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20000 грн., яка йому заподіяна внаслідок дій відповідача та виразилась у погіршенні стану здоров*я. Крім того, просить відшкодувати нотаріальні послуги 1750 грн., сплачений судовий збір 1010,50 грн., витрати на правову допомогу 4000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, однак не заперечуючи щодо тих обставин, що станом на теперішній час відповідачем сплачено за договором позики 25010 грн.

Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами погодилась частково, зазначивши, що дійсно порушила умови повернення позики і станом на сьогодні непогашеною залишилась сума заборгованості у розмірі 74990 грн. Стосовно відшкодування моральної шкоди, нотаріальних послуг, судового збору, витрат на правову допомогу не погодилась, просить в цій частині відмовити.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики на суму, що не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі.

Згідно вимог ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором.

В судовому засіданні встановлено, що 04.02.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність грошові кошти в сумі 100000 грн. та зобов*язується повернути таку ж суму грошових коштів не пізніше 05.02.2017 року. (а.с. 5-7).

Умовами даного договору визначений графік повернення отриманих грошових коштів (п.2) - по 4166,66 грн. щомісячно, починаючи з 04.03.2015 року та передбачений порядок дострокового повернення неповернутої частки позики у разі прострочення виконання зобов*язання. (п.9).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Факт передачі та отримання грошових коштів в розмірі 100000 грн. сторонами не заперечується. Згідно наданих до суду квитанцій про сплату сум позики встановлено, що відповідачем сплачено за договором позики станом на теперішній час суму в розмірі 25010 грн. Дана сума не оспорюється і представником позивача, розмір заборгованості в сумі 74090 грн. визнається відповідачем в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 526,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.

На підставі викладеного та враховуючи позицію відповідача, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики від 04.02.2015 року у розмірі 74990 грн., вважаючи ці доводи такими, що є обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з наступними змінами і доповненнями), при розгляді питань відшкодування моральної шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини по виконанню боргових зобов'язань за договором позики. Договір позики не передбачав обов'язків сторін по відшкодуванню моральної шкоди.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.5 вищевказаної постанови Пленуму, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди. Під час розгляду справи позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, а тому і підстав для відшкодування моральної шкоди у суду немає.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

На підставі викладеного, з відповідача підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати по оплаті судового збору пропорційно від задоволеної частини позовних вимог. Витрати по оплаті нотаріальних послуг при оформленні договору позики та передачі заяв не відносяться до судових витрат, а тому відшкодуванню відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають.

Стосовно відшкодування заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

За вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Однак, порушуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, до позову не надано розрахунку наданих послуг на правову допомогу та даних щодо оплати цих послуг позивачем в розмірі 4000 грн. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні цих вимог за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,169,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 04.02.2015 року в розмірі 74990 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору пропорційно від задоволеної частини в розмірі 749,90 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., нотаріальних витрат 1750 грн., витрат на правову допомогу 4000 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :