УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі (далі - УПФ України в м. Тернополі), мотивуючи свої вимоги тим, що йому 25 січня 2010 року виповнилось 55 років, з яких 27 років працював за трудовими договорами, в тому числі понад 15 років за професією електрозварника, що згідно з чинним законодавством надавало право виходу на пенсію за віком за Списком № 2. 25 січня 2010 року він звернувся в УПФ України в м. Тернополі з приводу призначення пенсії, але відповідачем вчинено дії, що позбавили його права на пільгове пенсійне забезпечення з 25 січня 2010 року. Через невиконання відповідачем вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 позивач <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>у не було призначено і він не отримував пільгову пенсію.

Позивач просив суд стягнути з УПФ України в м. Тернополі на його користь заподіяну майнову шкоду в розмірі 6 911,13 грн (неотриманих сум пенсії за період з 25 січня 2010 року до 11 жовтня 2010 року), інфляційне нарахування на суму боргу за порушення грошового зобов'язання в розмірі 2 724,91 грн та три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 128,64 грн та стягнути заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з УПФ України в м. Тернополі на користь ОСОБА_4 4 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з УПФ України в м. Тернопіль на користь ОСОБА_4 4 000 грн моральної шкоди та судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої в частині незадоволених позовних вимог та рішення апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з нарахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції, з висновком якого погодився в цій частині й апеляційний суд, вірно виходив із того, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2011 року зобов'язано відповідача нарахувати пенсію за віком на пільгових умовах з 11 жовтня 2010 року. Даною постановою не визначено і не зазначено суми які підлягають стягненню за попередній період, позивачем не надано доказів про наявність у нього права на пільгову пенсію за період 25 січня 2010 року до 11 жовтня 2010 року, а тому грошове зобов'язання відсутнє. У зв'язку із відсутністю грошового зобов'язання у відповідача перед позивачем за вказаний період, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані в даному випадку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд враховуючи вказані вище норми закону вірно виходив із того, що стягнення моральної шкоди з Управління пенсійного фонду України в м. Тернополі, як державного органу, не може проводитися без співвідповідача, а саме відповідного органу Державного казначейства України. Позивач не позбавлений права на звернення до суду за захистом порушених прав до державного органу, який ці права порушив, та до відповідного органу, який за законом є відповідальним за шкоду, заподіяну громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2015 року в незмінній частині та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2015 року в незмінній частині та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук