У Х В А Л А

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 05 квітня 1997 року по 15 листопада 2001 року перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони придбали недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 та спільно його добудовували.

Посилаючись на те, що він ухиляється від здачі цього будинку в експлуатацію, позивачка, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати зазначений недобудований житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ його частину.

Справа судами розглядалася неодноразово. Останнім рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний недобудований житловий будинок придбавався та добудовувався під час шлюбу сторін, за їхні спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що спірний житловий будинок є самочинним будівництвом, тому на нього не може бути визнано право спільної сумісної власності подружжя.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 05 квітня 1997 року по 15 листопада 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони придбали недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 готовністю 65 %.

Станом на 02 липня 2012 року готовність цього будинку складає 83 %.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_4 ухиляється від здачі цього будинку в експлуатацію та не визнає її право спільної сумісної власності на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 60 СК України.

Недобудований подружжям будинок є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 11 червня 2012 року № 6-66цс11, від 20 червня 2012 року № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року № 6-37цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про те, що спірний недобудований житловий будинок не може бути визнаний об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки предметом позову є не визнання права власності, а визнання об'єкта майном подружжя.

Крім того, згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції вказав на те, що суди не звернули уваги на нез'ясування всіх обставин справи, зокрема, невстановлення ступеня готовності спірного недобудованого житлового будинку на час розірвання шлюбу та на час вирішення спору, за чий рахунок здійснені будівельні роботи після припинення шлюбу, чи завершено будівництво будинку.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України належним чином не виконав ці вказівки.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська