Справа № 2-2066/11
№2/639/149/15
РІШЕННЯ

Іменем України

6 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, суд-

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2011 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 у м. Харкові та прилеглою до нього земельною ділянкою.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що з жовтня 1988 року ОСОБА_1 знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мешкали разом. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_2. 7 листопада 2002 року сумісно з відповідачем вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . Площа зазначеного будинку складає 36,6 кв.м., маються надвірні будівлі . Площа земельної ділянки , на якій розташовані будинок та надвірні будівлі складає 0,03 га.. У липні 2007 року шлюбні відносини з відповідачем припинились та шлюб було розірвано. З липня 2007 року відповідач самостійно , за власної ініціативи, без примушення з їх боку , у вказаному вище будинку не мешкає. На даний час мається рішення суду про вселення відповідача у спірний будинок. Позивачі вважають, що сумісне проживання з відповідачем можливо були лише тоді, коли вони знаходились у зареєстрованому шлюбі. На тепер відповідач став зловживати спиртними напоями, веде жебрацький образ життя, тому зі своїми близькими родичами знаходиться у напружених відносинах. Знаходячись в стані сп'яніння відповідач проявляє буйство і агресію, що унеможливлює спільне проживання разом з ним у одному будинку. Порозуміння у володінні та користуванні спільним майном вони як власники не знайшли. На думку позивачів без будь-яких перебудов є неможливим виділення в натурі частки у спірному майні , що належить їм, сторонам у справі, а тому вони це не просять. Просять визначити порядок користування вищевказаним житловим будинком та земельною ділянкою відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №5684 від 15.11.2012 року виділити у користування ОСОБА_2 на ? частину по житлових будівлях: в будинку А-1 житлову кімнату 1-4, площею 17,4 кв.м., ? частину кухні 1-2, площею 4,85 кв.м., разом по житловим приміщенням - 25,5 кв. м., вартістю 16340 грн.; по надвірним спорудам :1/2 частину тамбуру а1, ? частину тамбуру а2, ? частину льоху В,1/2 частину літньої кухні Д, ? частину гаражу Е, ? частину оглядової ями е, ? частину воріт з хвірткою №2, ? частину зливної ями №3, ? частину вимощення І, ? частину дворового водопроводу ІІ, разом по надвірним на суму 12390,50 грн. , усього на суму 28739,50 грн… ОСОБА_1. виділити у користування на ? частину в житловому будинку А-1 ? частину кухні 1-2, ? частину кухні 1-1, надвірні споруди: ? частину тамбуру, ? частину ганку, ? частину льоху, ? частину літньої кухні, ? частину гаражу , ? частину оглядової ями, ? частину воріт з хвірткою, ? частину зливної ями, ? частину вимощення, ? частину дворового водопроводу, усього на суму 21105, 50 грн.. При такому визначенні порядку користування домоволодінням , не заперечують виплати відповідачу компенсацію ОСОБА_2 у розмірі 10533 грн. , ОСОБА_1 23853 грн.. Також просять залишити у їх користуванні земельну ділянку площею 283,8 кв. м. та в особистому користуванні ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею під забудовою /приміщення 1-4/ площею 22,8 кв м. та ОСОБА_1 частину земельної ділянки під забудовою /приміщення 1-3/ площею 8,4 кв. м..

У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та надали пояснення відповідні вищенаведеному.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що категорично заперечує проти отримання за ? частину вищевказаного будинку, яка належить йому на праві власності , грошової компенсації, оскільки другого житла не має. Мається рішення суду , яке набрало законної сили , та відповідно до якого його вселили у даний будинок , а тому він має намір вселитися у будинок та мешкати у ньому.

Суд, вислухав пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, висновок судової будівельно-технічної експертизи №5684 від 15.11.2012 року, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

22 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про вселення у будинок АДРЕСА_1

Відповідачі за зазначеним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з зустрічним позовом про визначення порядку користування вищевказаним житловим будинком та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 7 квітня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 було задоволено, позивач ОСОБА_3 був вселений у спірний будинок .

Ухвалою колегії судів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 заочне рішення від 7 квітня 2014 року залишено без змін.

Ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 квітня 2014 року за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою скасовано та передано для продовження розглядом.

Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено законодавцем у ст. 317 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 386, 391 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної сумісної або на праві спільної часткової власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників, наділених як індивідуальних власників правами володіння, користування та розпорядження спільним майном.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Якщо ж співвласники не досягли домовленості між собою щодо порядку володіння та користування спільним майном, спір за позовом будь-кого із них вирішується судом.

Як встановлено по справі, предметом цивільного правового спору є житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1, який належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, а саме: позивачці ОСОБА_1 - 1/4 його частина, позивачці ОСОБА_2 -1/2 його частина, відповідачу ОСОБА_3 ? його частина, що підтверджується документально.

Вказаний житловий будинок складається з двох житлових кімнат: 1-3, площею 5,8 кв.м. та 1-4, площею 17,4 кв.м., а також тамбуру І, площею 2,3 кв.м. , кухні 1-1, площею 9,7 кв. м., кухні 1-2, площею 6,5 кв. м…

На розгляд суду експертом надано один варіант порядку користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою.

Як вбачається з дослідницької частини висновку судової будівельно - технічної експертизи №5684 від 15 листопада 2012 року до складу будинку літер А-1 з прибудовою літер «а» входять два жилих приміщення, виділити у користування третьому співвласнику на ? частину приміщень загальною площею 9,85 кв.м., в тому числі : житлове приміщення 5,8 кв. м., без проведення робіт з переобладнання /для перепланування приміщень/ не уявляється можливим. Відповідно до Методики «Організація проведення судових будівельно- технічних експертиз по цивільних справах», запропонувати переобладнання в приміщеннях житлового будинку літер А-1 для улаштування третьої житлової кімнати , у зв'язку з ветхим станом конструктивних елементів , не надається можливим. Виходячи з архітектурно - планувального і конструктивного рішення житлового будинку літер А-1 з прибудовою «а» та площ, що припадають на частки співвласників , з урахуванням фізичного зносу конструктивних елементів , визначити порядок користування будівлями та спорудами домоволодіння по АДРЕСА_2 між всіма співвласниками відповідно до їх часток у праві власності і гідно норм ДБН В 2.2-15-2005 та ДБН В 3.2-2-2009, не надається можливим.

У зв'язку з вищенаведеним експертом було запропоновано виділення у користування спірного житлового будинку позивачам у справі , а відповідачу передбачено виплата компенсації.

Оскільки позивачами подано позов про визначення порядку користування домоволодінням , при якому можливо залишення в користуванні співвласників місць загального користування , а не виді частки із майна , що є у спільній частковій власності, то на думку суду експертом питання можливості переобладнання/прибудови/ спірного житлового будинку , досліджено не в повній мірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі ,яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників ,які володіють і користуються спільним майном , відповідної матеріальної компенсації.

У судовому засіданні відповідач не вимагав, а навпаки категорично відмовився отримувати компенсацію,посилаючись на те, що запропонована компенсація не дасть йому можливість придбати нове житло, а іншого житла для проживання у нього не має.

В підтвердження цього посилався на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 квітня 2014 року, яким його було вселено у ? частину спірного будинку.

Таким чином експерт дійшов до висновку про неможливість надати варіанти порядку користування спірним житловим будинком між трьома співвласникам, сторонами у справі.

Наданим висновком експертизи , експерт фактично пропонує суду припинити право відповідача на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників ,позивачів у справі.

Право спільної часткової власності може бути припинено з підстав , передбачених ст. 346 ЦК України. Поряд з загальними підставами припинення права спільної часткової власності існують ще специфічні: поділ майна , що знаходиться в спільній частковій власності /ст. 367 ЦК України/, виділ частки, що належить кожному з співвласників , із спільного майна /ст. ст. 361,3645,365/.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки позивачі просять визначити порядок користування житловим будинком, то відповідно до вимог ч. 3 ст. 358 ЦК України , у разі неможливості надання у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності , відповідач має право вимагати від інших співвласників , які володіють і користуються спільним майном , відповідної матеріальної компенсації.

Чинним законодавством ,окрім визначення порядку користування спільним майном співвласників, який передбачає як окреме , так і спільне користування таким майном, передбачено також виділ частки із майна , що є у спільній частковій власності.

Ніхто з співвласників до суду з такими вимогами не звертався , однак на думку суду не виключається можливість з технічної точки зору ,провести такий виділ, що може вирішити ті спірні питання , які виникли у сторін у справі, які при придбанні спірного будинку були єдиною сім'єю , а на сьогоднішній день ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебувають у шлюбу, оскільки такий розірвано, а тому спільне користування вказаним вище майном неможливо.

При цьому підстав для позбавлення відповідача права власності на ? частину спірного будинку , у суду немає.

Прийняттям судом варіанту користування спірним будинком , який запропонувала експерт у експертизі від 15 листопада 2012 року , відповідач буде фактично позбавлений права власності на ? частину вищевказаного будинку, порушене право на яке було встановлено судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 квітня 2014 року.

Що стосується визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновку експертизи від 15 листопада 2012 року , то такий також не може бути прийнятий судом та позов в цієї частині задоволений, оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість позову про визначення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Харкові , а такий безпосередньо залежить від порядку користування самим житловим будинком .

Таким чином суд відмовляє у задоволені позову , у зв'язку з недоведеністю.

Керуючись ст. 3,4, 8,10,15,60,66,209,212-215,218,294 ЦПК України , суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення , особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова