Справа № 731/387/15-ц Провадження № 22-ц/795/2055/2015 Головуючий у I інстанції -Моцьор О. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Мамонової О.Є.

при секретарі - Козлачковій Ю.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_1, представника КП «Господар» Кального О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області про визнання права на використання тарифів на водопостачання та водовідведення, встановлених органом місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Варвинського районного суду від 23.09.2015 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області про визнання права на використання тарифів на водопостачання та водовідведення, встановлених органом місцевого самоврядування - відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

В скарзі апелянт зазначає, що право встановлювати тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення надається органу місцевого самоврядування, як це передбачено вимогами ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а не структурному підрозділу селищної ради. Відповідач не надав жодного документу, витягу, рішення, що підтвердило статус виконавчого комітету, як органу місцевого самоврядування.

До матеріалів справи додано рішення виконавчого комітету, яке завірено невідомою особою, та проставлено відтиск печатки, який носить всі ознаки підробки. Суд невмотивовано відмовив у задоволенні клопотання позивача про недопустимість вказаного доказу, як і невмотивовано відмовив в задоволенні клопотання про виклик свідка.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено неправомірності використання відповідачем тарифів на водопостачання та водовідведення, встановлених рішеннями виконавчого комітету Варвинської селищної ради № 42 від 29.03.2013 року, № 158 від 15.11.2013 року, № 103 від 09.09.2014 року, № 45 від 06.05.2015 року, а прийняття виконавчим комітетом цих рішень відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує інтереси споживачів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комуналтьних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Закон України «Про місцеве самоврядування» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно абз. 6 ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Абз. 11 ст. 1 вищевказаного Закону передбачено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Ст. 51 ЗУ «Про місцеве самоврядування» визначено, що виконавчим органом селищної ради є виконавчий комітет.

В Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 2 пункту «а» ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, переобладнання та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Як вбачається, позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження відсутності повноважень виконавчого комітету ради на встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, а за викладених обставин судом першої інстанції враховано положення ч.ч. 5, 6 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», відповідно до яких встановлення тарифів запроваджується рішенням виконавчого комітету, яке за загальним правилом набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення, якщо ним не встановлено пізніший строк введення його в дію. Прийнятий акт є загальнообов»язковим для виконання на території смт. Варва всіма учасниками відносин, на врегулювання яких прийнятий акт.

Крім того, відповідно до частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (з наступними змінами) акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування за мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Направлення відповідного акту його виконавцю чи учасникам певних відносин не є обов»язковим, оскільки він доводиться до відома відповідних осіб шляхом офіційного оприлюднення.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Господар» утворене рішенням Варвинської селищної ради Чернігівської області від 12.02.2008 року (а.с. 61-64).

Рішенням виконавчого комітету Варвинської селищної ради від 06.05.2015 року № 45 «Про коригування тарифів на послуги водопостачання та водовідведення» встановлено скориговані тарифи на послуги водопостачання та водовідведення (а.с. 140).

КП «Господар» в засобах масової інформації (а.с. 30) розмістило повідомлення про те, що згідно із рішенням виконкому Варвинської селищної ради від 06.05.2015 року № 45 «Про коригування тарифів на послуги водопостачання та водовідведення» було встановлено скориговані тарифи на послуги водопостачання та водовідведення з 01.06.2015 року в смт. Варва. А також повідомило, що згідно із п. 1 ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов»язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що право встановлювати тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення надається органу місцевого самоврядування, як це передбачено вимогами ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а не структурному підрозділу селищної ради не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення.

В обґрунтуванні підстав заявленого позову позивач посилався на протиправність застосування відповідачем рішень виконавчого комітету Варвинської селищної Ради № 42 від 29.03.2013 року та інших рішень виконавчого комітету, з якими і пов»язував порушення його прав, разом з тим суду не надано доказів визнанняя незаконними у судовому порядку зазначених рішень, як це регламентовано нормами ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів неправомірності використання відповідачем тарифів на водопостачання та водовідведення, встановлених рішеннями виконавчого комітету Варвинської селищної ради є обгрунтованим, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Не спростовують правильності висновків суду і доводи апеляційної скарги, щодо ненадання жодного документу, витягу, рішення, що підтвердило статус виконавчого комітету, як органу місцевого самоврядування. Оскільки, рішенням Варвинської селищної ради від 23.11.2010 року (а.с. 65) було утворено виконавчий комітет Варвинської селищної ради у складі 12 чоловік, з затвердженням голови та секретаря виконавчого комітету.

Твердження апелянта, що місцевим судом невмотивовано відмовлено у клопотанні про визнання копії рішення Виконавчого комітету Варвинської селищної ради № 158 від 15.11.2013 року недопустимим доказом по справі, та невмотивованої відмови в задоволенні клопотання про виклик свідка є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи копія рішення Виконавчого комітету Варвинської селищної ради № 158 від 15.11.2013 року (а.с. 137) мається в матеріалах справи та завірена суддею місцевого суду.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 85 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту ОСОБА_1, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: