Ухвала

іменем україни

4 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від

12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року,

встановила:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 20 лютого 2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 26 600 доларів США на умовах визначених договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 Неналежне виконання

ОСОБА_4 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 28 травня 2013 року скала 63 758, 14 доларів США, що еквівалентна 509 427,55 грн.

Ураховуючи наведе, просив звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_3, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предметі іпотеки), встановити початкову ціну вартості реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від

12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Банк просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на момент вчинення договору іпотеки малолітній ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали та були зареєстровані і квартирі, яка є предметом іпотеки, а відтак на укладення договору іпотеки від 20 лютого 2008 року обов'язковою була згода органу опіки та піклування. Оскільки така згода не була дана, тому договір іпотеки є нікчемним правочином в силу закону і не породжує правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 20 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Банк ) та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі

26 600 доларів США на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2023 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_3 20 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

Установлено, що ОСОБА_4 допустила порушення зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 28 травня 2013 року склала 509 427,55 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди послались на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 3 грудня

2009 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від

19 лютого 2010 року залишене без змін, у справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, про звернення стягнення на квартиру та виселення, яким встановлено, що при укладенні договору іпотеки житлового приміщення від 20 лютого 2008 року не було отримано згоди органу опіки та піклування, чим порушено права малолітньої дитини та вимоги закону. З цих підстав у задоволенні позову було відмовлено.

За змістом ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212> цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі нотаріально завіреного договору купівлі-продажу частини квартири від 3 лютого

2008 року, укладеного між ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, останній купив ѕ частини квартири АДРЕСА_1

Згідно із п. 3 вказаного договору ОСОБА_4 гарантувала, що внаслідок цього договору не будуть порушені права та законні інтереси малолітніх та неповнолітніх.

Даний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

За змістом ст. 11 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2010_11_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2010_11_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Вирішуючи спір, суди на вказане уваги не звернули, не врахували, що пред'являючи позов Банк ставив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, при цьому суди зосередились на встановлені дійсності договору іпотеки, хоча такі позовні вимоги не заявлялись.

Викладене свідчить про те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для їх скасування, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від

12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
Судді:О.В. Кафідова О.В. Попович

О.В. Умнова

І.М. Фаловська