печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

08 жовтня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Сторожук Є.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) за період з 21 серпня 2008 року по 27 квітня 2015 року. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини.

В обґрунтування пред'явлених вимог позивачка зазначила, що 11 жовтня 1997 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №1286. У любі в сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18 вересня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №305. Як зазначила позивачка, після розірвання шлюбу з відповідачем, їх спільний син перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. 20 серпня 2008 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір про сплату відповідачем аліментів на утримання неповнолітнього сина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою К.В., зареєстрований в реєстрі за №1656. Відповідно до пунктів 1.6, 2.2.1 вищезазначеного договору, відповідач зобов'язався кожного місяця до 15 числа сплачувати аліменти, розмір яких становитиме 1/4 частину суми заробітної плати (доходу) відповідача до моменту досягнення повноліття дитиною. Посилаючись на те, що всупереч досягнутим домовленостям, відповідач ухиляється від виконання договору та не надає добровільно будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, позивачка просила задовольнити пред'явлені вимоги.

Позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд визнав можливим проводи судове засідання за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивачка не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Вислухавши позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, 11 жовтня 1997 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №1286.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 20 квітня 2000 року.

18 вересня 2008 року шлюб між сторонами даної справи було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №305. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 22 грудня 2009 року.

Як зазначила позивачка, після розірвання шлюбу спільна з відповідачем дитина перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. Вказаний факт відповідачем у встановленому законом порядку не спростований.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2008 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою К.В., зареєстровано в реєстрі за №1656.

Відповідно до пунктів 1.6, 2.2.1 вищезазначеного договору, відповідач зобов'язався кожного місяця до 15 числа сплачувати аліменти, розмір яких становитиме 1/4 частину суми заробітної плати (доходу) відповідача до моменту досягнення повноліття дитиною.

Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги, позивачка посилається на те, що відповідач всупереч умовам укладеного договору про сплату аліментів не сплачує аліменти на утримання свого сина у порядку встановленому договором, ухиляється від утримання дитини та не надає будь-якої матеріальної допомоги.

Відповідно до. ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексі України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

В матеріалах справи наявна копія укладеного сторонами та нотаріально посвідченого договору договір про сплату аліментів на дитину від 20 серпня 2008 року, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання кожного місяця до 15 числа сплачувати аліменти, розмір яких становитиме 1/4 частину суми заробітної плати (доходу) відповідача до моменту досягнення повноліття дитиною.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З урахуванням викладеного слід визнати обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 травня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів саме в такому розмірі, суд виходить із встановлених обставин справи, укладеного між сторонами договору про сплату аліментів, який не розірваний та не визнаний у встановленому законом порядку недійсним. Серед іншого, суд також виходить з принципу рівності батьків в наданні малолітньому допомоги.

Разом з тим, вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх доходів за період з 21 серпня 2008 року по 27 квітня 2015 року задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи вимоги в цій частині, позивачка зазначає що відповідач, не зважаючи на умови укладеного договору, взяті на себе зобов'язання по сплаті аліментів не виконував, внаслідок чого позивачка не отримала кошти на утримання дитини за період з 21 серпня 2008 року по 27 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Між тим, позивачкою в обґрунтування вимог в цій частині не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт ухилення відповідача від виконання договору про сплату аліментів за вказаний позивачкою період. В той час, як у відповідності до вимог процесуального закону доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, суд надає оцінку тій обставині, що у відповідності до ч. 2 ст. 189 Сімейного кодексу України, у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, позивачка не позбавлена була права у встановленому законом порядку звернутись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення суми боргу за договором про сплату аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180,181,182, 184, 199, 189, Сімейного кодексу України, ст.ст.3, 10-11, 60, 88, 169, 208-215, 367 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, починаючи з 15 травня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Цокол Л.І.