Справа № 614/307/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 року суддя Борівського районного суду Харківської області Люба В.І.,

розглянувши в смт. Борова Харківської області подання відділу державної виконавчої служби Борівського районного управління юстиції Харківської області стосовно ОСОБА_1 про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина України, в порядку ст. 158, 197 ЦПК України

В С Т А Н О В И В:

До Борівського районного суду Харківської області 13.11.2015р. надійшло подання відділу державної виконавчої служби Борівського районного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина України ОСОБА_1, 04.01.1984р.н., проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ММ № 770552, виданий 04.12.2000р. Борівським РВ УМВС України в Харківській області, оскільки ОСОБА_1 добровільно не виконує виконавчий лист № 2/614/93/14 від 04.07.2014р., виданий Борівським районним судом Харківської області про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у сумі 21393грн (двадцять одна тисяча триста девяносто три гривні) 10 коп.

Старшим державним виконавцем 22.06.2015р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

З метою зясування майнового стану боржника ОСОБА_1 державним виконавцем направлено запити до установ та організацій, що реєструють право власності на окремі види майна.

Відповідно до відповіді ВДАІ Борівського РВ ГУМВС України в Харківській області № 133 від 21.07.2015р. на гр. ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно відповіді відділу Держземагенства у Борівському районі Харківської області № 8-20.13-02-2686/2-15 від 06.07.2015р. за гр. ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку (пай) не зареєстровано.

Також в поданні вказано, що відповідно до відповіді № НОМЕР_1 від 26.06.2015 р. Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржника фізичних осіб за результатами обробки запиту інформація стосовно боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

У відповіді № НОМЕР_2 від 26.06.2015 року Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками за результатами обробки запиту вказано, що платника податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах за боржником відкриті рахунки котрі на даний момент арештовані та коштей на них не має.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України № і № від 25.06.2015 p. дані по гр. ОСОБА_1 в управлінні Пенсійного фонду України в Борівському р-ні Харківської обл. відсутні.

Відповідно до акту державного виконавця від 09.11.2013р. боржник за адресою вказаною у виконавчому документі не мешкає.

Крім того, в поданні представник відділу державної виконавчої служби Борівського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 просить розглядати справу за його відсутності.

Тому відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, судрозглядає цивільну справу без участі сторін, тому що «особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності».

На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання старшого державного виконавця ВДВС Борівського РУЮ задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В суді встановлено, що згідно копії виконавчого листа по справі №614/307/14-ц (н.п. 2/614/93/14), виданого 04.07.2014р. про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у сумі 21393грн (двадцять одна тисяча триста девяносто три гривні) 10 коп.

Відповідно до Узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховним Судом України від 01.02.2013 року за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Старший державний виконавець, звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання, копію виконавчого листа, копії деяких відповідей на направлені ним запити та копію акту державного виконавця від 09.11.2015р., але не надав будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Крім того, старший державний виконавець вказав в поданні відповіді Державної податкової служби України № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 26.06.2015 та Пенсійного фонду України №, № від 25.06.2015 p., але жодної з них не долучив до даного подання.

Не мало важливим є той факт, що державним виконавцем встановлено, що за адресою вказаною у виконавчому документі ОСОБА_1 фактично не проживає.

Тому, жодних доказів, окрім наявності заборгованості, про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. В справі немає доказів, що маючи якесь майно чи грошові кошти ОСОБА_1 його приховує, чи перешкоджає у його вилученні чи реалізації.

Також, згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документом, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а державним виконавцем не надано доказів, які б вказували на те, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Крім того, обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, як того просить державний виконавець з посиланням на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» - не передбачено.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Фактично, звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

Тому вважаю, що подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є передчасним.

У зв'язку з вищевикладеним, керуючись ст. 33 Конституції України, п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», на підставі ст.377-1 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Борівського районного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа громадянина України, ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Борівський районний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Люба В. І.