У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними кредитного договору та договору застави, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 серпня 2006 року між ОСОБА_5 та відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), укладено кредитний договір, за умовами якого останній відкрив позичальнику кредитну лінію на загальну суму 8 102 доларів США терміном до 02 серпня 2011 року для купівлі автомобіля. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого ОСОБА_5 передала ПАТ «Родовід Банк» у заставу автомобіль «ЗАЗ - DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_1. Посилаючи на те, що на укладення вказаних вище договорів він, як чоловік ОСОБА_5, письмової згоди не давав, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсними кредитний договір та договір застави транспортного засобу.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук