АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 674/1666/14-ц
Провадження № 22-ц/792/706/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Корніюк А.П.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю представника відповідача Швеця М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року,

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про відшкодування шкоди.

ОСОБА_2 зазначив, що 27 серпня 2012 року на 267 км + 550 м автодороги Житомир-Чернівці, поблизу с. Шатава, Дунаєвецького району, Хмельницької області, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 Під час руху автомобіля виникло від'єднання задніх лівих спарених коліс у зборі із маточиною, гальмівним барабаном та підвіссю, які перелетіли через проїзну частину та вдарили пішохода ОСОБА_4 на узбіччі дороги. Від отриманих травм ОСОБА_4 померла на місці пригоди. Відповідальність володільця автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023 була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3669296 від 16 серпня 2012 року. У зв'язку зі смертю ОСОБА_4, позивач поніс витрати на її поховання в сумі 9350 грн. і спорудження надгробного пам'ятника в сумі 10170 грн., крім того, він зазнав душевних страждань через втрату близької людини. Незважаючи на це, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відмовило позивачеві у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь 19520 грн. відшкодування майнової шкоди і 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 19520 грн. страхового відшкодування, 5000 грн. моральної шкоди та на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Суд керувався тим, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_3, зобов'язано відшкодувати ОСОБА_2 шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В апеляційній скарзі ТДВ «СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального права.

Позивач ОСОБА_2, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. ОСОБА_2 подав апеляційному суду письмові заперечення проти апеляційної скарги та заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає в повній мірі.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст.ст. 9, 22 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з порушенням судом норм матеріального права, ухвалене рішення підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди.

Встановлено, що з 21 грудня 1973 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 є володільцем автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023 реєстраційний номер НОМЕР_2.

16 серпня 2012 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_3 уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/3669296), за умовами якого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» застрахувало відповідальність власника автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023 реєстраційний номер НОМЕР_2 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного автомобіля на строк з 21 серпня 2012 року до 20 серпня 2013 року включно. Цим договором визначені ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - 100000 грн.; за шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн. (франшиза - 1000 грн.).

27 серпня 2012 року на 267 км + 550 м автодороги Житомир-Чернівці, поблизу с. Шатава, Дунаєвецького району, Хмельницької області, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 Під час руху автомобіля виникло від'єднання задніх лівих спарених коліс у зборі із маточиною, гальмівним барабаном та підвіссю, які перелетіли через проїзну частину та вдарили пішохода ОСОБА_4, що рухалася по узбіччю дороги.

Від отриманих травм ОСОБА_4 померла на місці пригоди.

Постановою слідчого від 26 лютого 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 22 листопада 2012 року, за ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_4, позивач поніс витрати на її поховання в сумі 9350 грн. і спорудження надгробного пам'ятника в сумі 10170 грн.

12 серпня 2014 року ОСОБА_2 подав ТДВ «СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування, однак останнє відмовилося здійснити страхову виплату позивачеві.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, у тому числі моральна, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За цим правилом відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Стаття 1187 ЦК України встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб'єктного складу відповідальної особи (обов'язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Названа норма встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З положень п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) убачається, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна), пов'язана із смертю потерпілого /абз. 5 ст. 23 Закону № 1961-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)/.

У відповідності до п.п. 27.1, 27.5 ст. 27 Закону № 1961-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

Матеріали справи вказують на те, що шкоди ОСОБА_2 завдано джерелом підвищеної небезпеки. ОСОБА_3 є володільцем транспортного засобу, діяльністю якого спричиненні збитки позивачеві, тому саме на нього покладається відповідальність з відшкодування цієї шкоди, незважаючи на те, що вина ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді не доведена.

У справі відсутні докази, що шкоди ОСОБА_2 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, завдану використанням автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023 реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант», яке має відшкодувати позивачеві завдані збитки в межах ліміту відповідальності страховика.

ОСОБА_2 поніс витрати на поховання дружини ОСОБА_4 та спорудження надгробного пам'ятника в сумі 19520 грн. Ці витрати підтверджені належними доказами та не перевищують ліміт відповідальності страховика /100000 грн./, їх розмір відповідачем не оспорюється. Також позивач зазнав душевних страждань у зв'язку з втратою близької людини.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» зобов'язано відшкодувати ОСОБА_2 завдані збитки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Посилання ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на положення п. 32.1 ст. 32 Закону № 1961-ІV, якими визначено, що страхових не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, є безпідставними.

Дана норма не регулює спірні відносини та не звільняє ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від виплати позивачеві страхового відшкодування.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Разом із тим, при визначенні обсягу відповідальності ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в частині відшкодування моральної шкоди суд припустився помилки.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В силу п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого /п. 9.3 ст. 9 Закону № 1961-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)/.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув і, погодившись з розрахунком позовних вимог ОСОБА_2 /а.с. 4/, помилково виходив з того, що розмір моральної шкоди вираховується виходячи із визначеної договором суми ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю /100000 грн./.

Отже, з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 слід стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 2550 грн. /51000х5:100/.

В цій частині рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки в даному випадку мало місце неправильне застосування судом норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року в частині розміру моральної шкоди змінити, зменшивши це відшкодування з 5000 грн. до 2550 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Кучерява А.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 32