Справа № 356/1452/14 Головуючий у І інстанції Капшученко І. О.
Провадження № 22-ц/780/1488/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С.М.
Категорія 18 16.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Таргоній Д.О., Голуб С.А.,

при секретарі - Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 14 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитною лінією та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання нікчемною угоду в частині плати за обслуговування кредитного ліміту, процентів за овердрафт з моменту укладання договору, визнання несправедливими та недійсними умови договору в частині доручення банку здійснювати з відкритого рахунку договірне списання коштів, які складають сплату страхових платежів,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 16 854 грн. 20 коп.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 02 листопада 2012 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №001-29122-021112, за умовами якого банк надав йому кредит у сумі 15000 грн. Вважає, що при укладенні вказаного договору банк порушив вимоги ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь - які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, що не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь - яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону є нікчемною. Вказував, що умови кредитного договору, якими передбачено плату за обслуговування кредиту (тариф 1.5), процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3), не є послугами, а тому вважає, що ці тарифи є нікчемними на підставі ч.4 (абз.3) ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягають визнанню недійсними.

Також позивач зазначав, що йому, як споживачу, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту не була надана в повному обсязі інформація про умови кредитування, надання якої передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». Вказував, що банк фактично зобов'язав його укласти договір добровільного страхування з приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Дельта життя» (далі - ПрАТ «СК «Дельта життя»), за умовами пункту 1.5 якого банку доручено здійснювати з відкритого рахунку договірне списання коштів, які складають сплату страхових платежів на користь ПрАТ «СК «Дельта життя».

З наведених підстав, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати нікчемною угоду в частині плати відповідно до тарифів банку за обслуговування кредитного ліміту (тариф 1.5), процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3) з моменту укладання договору і відповідно недійсною в цій частині; визнати несправедливими умови договору в частині доручення банку здійснювати з відкритого рахунку договірне списання коштів, які складають сплату страхових платежів на користь ПрАТ «СК «Дельта життя» і в цій частині вважати їх недійсними.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 14 січня 2015 позов ПАТ «Дельта Банк» залишено без розгляду.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 14 січня 2015 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із необгрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 листопада 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 шляхом прийняття банком його пропозиції, укладено кредитний договір №001-29122-021112, за умовами якого банк відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок НОМЕР_1 з оформленням платіжної картки (тарифний пакет «Нова Готівочка») зі встановленням ліміту кредитної лінії на суму 15 000 грн. строком на 364 календарних дні.

Порядок надання та користування кредитом визначений заявою (пропозицією) позичальника від 02 листопада 2012 року, Правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (далі - Правила) та Тарифами на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Нова Готівочка» (далі - Тарифи).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується представником позивача, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 15000 грн.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що ОСОБА_2 доручає банку здійснювати з відкритого рахунку НОМЕР_1 договірне списання грошових коштів, що складають сплату страхових внесків на користь страхової компанії ПрАТ «СК» «Дельта життя», з якою він уклав договір добровільного страхування № 001-29122-021112 від 02 листопада 2012 року.

Згідно з пунктами 7.1, 8 кредитного договору, ОСОБА_2 погодився, що складовою та невід`ємною частиною договору є Правила та Тарифи банку, з яким він попередньо ознайомився, повністю згоден, їх зміст йому зрозуміло, зобов'язався їх виконувати та підтвердив, що отримав від банку автентичний примірник договору, Правил та Тарифів в дату їх підписання, що підтверджується його підписом на пропозиції.

Умовами тарифного пакету «Нова Готівочка» передбачено:

- частка обов'язкового погашення тіла кредиту - 3% від суми кредитного ліміту за наявності використаних коштів станом на день розрахунку, але не більше ніж сума використаних коштів;

- обов'язковий мінімальний платіж - держатель зобов'язаний погашати частину заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.4.1), плати за обслуговування (тариф 1.5), овердрафту, процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3), штраф за прострочену заборгованість (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів.

За обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії встановлено процентні ставки, зокрема, процент за недозволений овердрафт - 48% (тариф 1.4.3) та встановлена плата за обслуговування кредитного ліміту, яка включає в себе надання послуг інформування держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок - 3,50% (тариф 1.5).

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_2 просив, зокрема, визнати нікчемною угоду в частині плати відповідно до тарифів банку за обслуговування кредитного ліміту (тариф 1.5), процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3) з моменту укладання договору і відповідно недійсною угоду в цій частині, посилаючись на те, що ці тарифи є нікчемними на підставі ч.4 (абз.3) ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не є послугами у визначенні цього Закону.

Згідно з ч. 4 (абз.3) ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Пунктом 17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання нікчемною угоду в частині плати відповідно до тарифів банку за обслуговування кредитного ліміту (тариф 1.5), процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3) з моменту укладання договору, суд першої інстанції правильно встановив, що посилання позивача на ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки процент за недозволений овердрафт - 48% (тариф 1.4.3) та плата за обслуговування кредитного ліміту, яка включає в себе надання послуг інформування держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок - 3,50% (тариф 1.5), встановлені за обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії за кредитним договором від 02 вересня 2012 року, що є послугою у розумінні п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів».

До того ж, згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Оскільки позивач вказував, що кредитний договір в частині плати за обслуговування кредитного ліміту (тариф 1.5) та процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3) є нікчемним, то його вимоги про визнання кредитного договору в цій частині недійсним, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та вказаних вище роз'ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України.

Крім того, ОСОБА_2 в позові просив визнати несправедливими умови договору в частині доручення банку здійснювати з відкритого рахунку договірне списання коштів, які складають сплату страхових платежів на користь ПрАТ «СК «Дельта життя» і в цій частині вважати їх недійсними, посилаючись на те, що банк фактично зобов'язав його укласти договір добровільного страхування з ПрАТ «СК «Дельта життя», за умовами пункту 1.5 якого банку доручено здійснювати з відкритого рахунку договірне списання коштів, які складають сплату страхових платежів на користь ПрАТ «СК «Дельта життя».

Згідно із ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Установивши, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умову кредитного договору щодо сплати страхових платежів (пункт 1.5), колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання такої умови договору несправедливою.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не довів того, що пункт 1.5 кредитного договору суперечить ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання цього пункту договору недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими. Передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді