Провадження № 4-с/761/257/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоолександрівського районного управління юстиції Михайлова Артема Ігоровича, заінтересована особа: ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

В серпні 2015р. заявник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на дії старшого державного виконавця ВДВС Великоолександрівського РУЮ Михайлова А.І. (далі по тексту - державний виконавець), в якій просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця про не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа; визнати неправомірними дії державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 22 червня 2015р. у ВП №46505190; зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії з виконання судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Києва у справі 2н-1544/10.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 26 квітня 2010р. Шевченківським районним судом м. Києва видано наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника заборгованості за кредитним договором в сумі 61885,79 грн. та судових витрат у розмірі 339,43 грн.

22 червня 2015р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Сторона заявника вважає дії державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови неправомірними, так як останнім не було належним чином реалізовано всі примусові заходи виконання рішення суду, а тому заявник звернувся до суду із даною скаргою.

Сторона заявника в судове засідання, державний виконавець та заінтересована особа в судове засідання не з'явились, своїх уповноважених представників не направили, про день та час розгляду скарги повідомлялись відповідно до встановленого законом порядку, при цьому до судового засідання з ВДВС Великоолександрівського РУЮ надійшло клопотання про розгляд зазначеної скарги за відсутності їх представника, а також письмові заперечення на дану скаргу.

Враховуючи швидкоплинність процесу із розгляду даної категорії справ, а також положення ст. 386 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної скарги за відсутності нез'явившихся осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 1) ч. 2 цієї статті передбачено, що відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що на виконанні у ВДВС Великоолександрівського РУЮ перебувало виконавче провадження (діла по тексту - ВП) №46505190, відкрите на підставі виконавчого документа Шевченківського районного суду м. Києва № 2н-1544/10 від 10 лютого 2011р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 62225,22 грн.

22 червня 2015р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у зв'язку з відсутністю майна на яке може бути звернуто стягнення, оскільки здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.2) ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повернення виконавчого документу стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Сторона заявника, звертаючись до суду із даною скаргою зазначала, що державним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення у ВП №46505190 не здійснено всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання зазначеного судового рішення та неправомірно повернуто виконавчий документ стягувачу.

Однак, вказане твердження не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду поданої скарги.

Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій матеріалів ВП №46505190, державним виконавцем в процесі виконання зазначеного судового рішення направлено запити та встановлено: 1) відсутність реєстрації за боржником автотранспортної техніки згідно наданої відповіді центром надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів при УДАІУМВС України в Херсонській області; 2) відсутність зареєстрованої за боржником сільськогосподарської техніки згідно наданої відповіді управління технічного нагляду охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області; 3) відсутність відкритих рахунків у банківських установах згідно наданої відповіді ДПС України; 4) відсутність працевлаштування та отримання пенсії боржником згідно наданої відповіді Пенсійним фондом України; 5) відсутність земельних ділянок згідно наданої відповіді Держкомзему у Великоолександрівському районі; 6) за боржником не зареєстровано будь якого нерухомого майна та накладено обтяження на все рухоме майно - що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 7) відсутність у боржника прав інтелектуальної власності згідно наданої відповіді державної Інтелектуальної власності України; 8) боржник не володіє пакетами акцій емітентів згідно наданої інформації національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Крім того, з копій актів наданих державним виконавцем від 27 лютого 2015 року та 05 червня 2015р., вбачається, що державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника АДРЕСА_1 та встановлено факт відсутності майна боржника, яке б підлягало опису й арешту.

Враховуючи вищевикладене, а також положення ст.ст. 11, 32 закону України «Про виконавче провадження» суд приходить до висновку, що державним виконавцем під час примусового виконання ВП №46505190 вчинено всі можливі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для встановлення наявності в боржника майна, джерел отримання доходів, однак дані заходи виявилися безрезультатними, майно, на яке можна було б звернути стягнення не виявлене.

Крім того, твердження заявника, що постанова про повернення виконавчого документа не була направлена рекомендованим листом, не знайшло свого підтвердження, оскільки стороною не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження останнього.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно п. 2) ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень щодо примусового виконання виконавчого документа Шевченківського районного суду м. Києва № 2н-1544/10 від 10 лютого 2011р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 62225,22 грн., реалізовані всі можливі заходи примусового виконання судового рішення, а тому суд не вбачає підстав для задоволення поданої скарги.

Керуючись ст. 11, 12, 17, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 57, 59, 60, 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоолександрівського районного управління юстиції Михайлова Артема Ігоровича, заінтересована особа: ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: