Справа № 379/822/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючий: суддя Зінкін В.І.,

при секретарі: Неділько Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розміщений за адресою: вул. Набережна, 20, с. Лука, Таращанського району, Київської області на підставі записів з погосподарської книги та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 04.02.2015 року реєстраційною службою Таращанського районного управління юстиції Київської області. До 15 березня 2007 року в дану будинку проживала колишня дружина її сина відповідач, яка в березні 2007 року змінила своє місце проживання та виїхала з будинку. На даний час, відповідач разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3. Про відсутність відповідача за місцем реєстрації свідчить акт обстеження, який складений 29.07.2015 року комісією Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області. Житлово-комунальні послуги сплачує виключно позивач.

Своєю бездіяльністю щодо зняття з місця реєстрації, відповідач створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить на праві власності позивачу, неможливістю оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, відповідача слід визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням шляхом зняття особи з місця реєстрації, стягнути понесені позивачем судові витрати.

У судове засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, проте подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом зазначається наступне.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним."

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Згідно ст.15 Цивільно-процесуального Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розміщений за адресою: вул. Набережна, 20, с. Лука, Таращанського району, Київської області на підставі записів з погосподарської книги та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 04.02.2015 року реєстраційною службою Таращанського районного управління юстиції Київської області, індексний номер 33165473.

Відповідач є колишньою невісткою позивача, оскільки шлюб між її сином ОСОБА_5 та відповідачем було розірвано, про що свідчить рішення Таращанського районного суду Київської області від 23.01.2014 року, яке набрало законної сили 03.02.2014 року.

Враховуючи те, що відповідач не подала суду доказів на спростування позовним вимог позивача, а тому відповідача слід визнати такою, що втратила право проживання та користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: вул. Набережна, 20, с. Лука, Таращанського району, Київської області.

Комісією Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області 29.04.2015 року було складено акт обстеження наявності проживання громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. В казаному акті зазначається про те, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, але з 15.03.2007 року за вказаною адресою не проживає, її особистих речей в даному будинку немає.

Частина 1 статті 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що відповідач відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Водночас відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1 )позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням, 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: вул. Набережна, 20, с. Лука, Таращанського району, Київської області, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачем не надано, а судом не здобуто, тому суд прийшов до висновку, що відповідач втратила право користування зазначеним вище житловим приміщенням.

Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації за адресою: вул. Набережна, 20, с. Лука, Таращанського району, Київської області, то вказані вимоги позивача не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язанні із зняттям з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому суд позивачу в цій частині вимог відмовляє.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ЖК України, ЦК України та керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: вул. Набережна, 20, с. Лука, Таращанського району, Київської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 200,00 грн. та на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які не були присутні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області шляхом її подачі в десятиденний строк з дня отримання копії цього рішення через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:ОСОБА_6