Справа № 301/356/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Іршавського районного суду від 17 червня 2015 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Іршавського району та Іршавської районної державної нотаріальної контори про визнання незаконним свідоцтва про право власності, недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору дарування, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

у лютому 2015 р. ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_4, виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Іршавського району та Іршавської районної державної нотаріальної контори, в якому просила:

- визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, виданого Дубрівською сільською радою народних депутатів 10.11.01 р. та зареєстрованого в Іршавському БТІ 17.09.03 р., реєстраційний № 2690452;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАР № 336835 від 21.10.03 р., посвідчене Іршавською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в Іршавському БТІ 28.10.03 р. за № 20, реєстраційний № 26990452;

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 26.10.05 р. приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Іванишинець В.І., серія бланку ВСМ № 999379, зареєстрований у реєстрі за № 3958;

- визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На обгрунтування зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6. Після смерті батька відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі на житловий будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. На день смерті батька в спадковому будинку, крім неї, проживали та були зареєстровані мати - ОСОБА_4, 1926 р. народження, і її діти - ОСОБА_9, 1972 р. народження, ОСОБА_7, 1977 р. народження. За життя батько не залишив заповіту. Поховавши батька, вступила в управління і володіння спадковим будинком.

За таких обставин покійна мати ОСОБА_4 як дружина спадкодавця та вона як донька, належали до першої черги спадкоємців за законом, а тому мають право на 1/4 частину спадкового будинку, інша 1/2 частина належить покійній матері як спільно нажите майно подружжя.

У грудні 2014 р., приїхавши із-за кордону, де тривалий час працює, вирішила оформити спадщину після смерті батька, для чого звернулася до виконкому Дурбівської сільської ради з проханням надати їй довідки. Там їй повідомили, що право власності на будинок оформила її сестра - ОСОБА_5, 1949 р. народження. Однак, мати ОСОБА_4 незаконно отримала свідоцтво про право власності за законом після смерті батька.

Отже, її незаконно позбавлено права на спадкування на 1/4 частину спадкового житлового будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Іршавського районного суду від 17.06.15 р. у задоволенні позову відмовлено (а.с.94-98).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує що позивачка з дня смерті батька - ОСОБА_3, до дня смерті матері ОСОБА_4, протягом 18 років постійно проживала в спадковому будинку АДРЕСА_1 й фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме: разом зі своїми дітьми проживала та була прописана в спадковому будинку і дотепер у ньому проживає, мала ключі від будинку та користувалася речами домашнього вжитку, проводила необхідні ремонти в будинку, ремонти огорожі, утримувала в порядку земельну ділянку.

У письмовому запереченні ОСОБА_4 не визнала скарги та просить залишити рішення суду без змін. Указує на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано будь-яких доказів у підтвердження того, що позивач після смерті батька вчиняла дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За правилами ст.ст. 10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як видно із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис № 19 (а.с.5).

Виконкомом Дубрівської сільської ради Іршавського районну видано довідку про те, що на день смерті з ОСОБА_6 у спадковому будинку проживала та була прописана ОСОБА_4 - дружина, 1926 р. народження (а.с.178).

Дубрівською сільською радою 10.11.01 р. видано свідоцтво на право власності на домоволодіння в цілому, який розташований в АДРЕСА_1, та дійсно належить ОСОБА_6 на праві особистої власності, складається з 1-го будинку і прилеглих до нього споруд. Свідоцтво видано на підставі рішення № 27 від 10.11.01 р. (.а.с.8).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.10.03 р. спадкоємицею ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина ОСОБА_4 Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, належному ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Дубрівською сільською радою народних депутатів 10.11.01 р. і зареєстрованого в Іршаському техінвертарбюро 17.09.03 р. за № 20, реєстраційний номер 2690452.

06.10.05 р. ОСОБА_4, 1926 р. народження, передала (подарувала), а обдарована ОСОБА_5, 1949 р. народження, прийняла в дарунок спірний житловий будинок з надвірними спорудами (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що складено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про смерть (а.с.6).

Згідно з частинами 1, 2 статті 524 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР)

Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями статті 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.124 чинної на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5 (втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції Української PCP від 14 червня 1994 року № 18/5), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Аналогічні положення містяться і в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (зі змінами), затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка також набула чинності на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Апелянтом ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не надано жодних доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на довідки виконавчого комітету Дубрівської сільської ради від 05.12.14 р. (а.с.17), які свідчать про те, що ОСОБА_3 не тільки на день смерті батька ОСОБА_6, а й після смерті матері постійно проживала у спадковому будинку, не заслуговує на увагу, оскільки ці докази судом першої інстанції правильно визнано неналежними.

Окрім того, слід зазначити, що з довідок від 05.12.14 р. за №№ 910, 911, виданих ОСОБА_3, не видно, що вона безпосередньо перед смертю спадкодавця ОСОБА_6 проживала разом з ним, або про те, що нею було взято майно спадкодавця. У цих довідках, без зазначення дат (періоду в часі), указано, що її мати - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є власником спірного будинку та разом із нею проживали: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (донька); ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 (донька); ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 (онук); ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 (онук), та зазначено, що довідка, видана ОСОБА_3 в тім, що її батько ОСОБА_6 був власником спадкового будинку та разом із ним проживали: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (дружина); ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_7 (донька); ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 (онук); ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 (онук).

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позову та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку як аналогічні змісту позовної заяви, суперечні фактичним обставинам справи та вказаним нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Іршавського районного суду від 17 червня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: