Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/4190/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Федоренко О.І.
Провадження № 22-ц/778/6064/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року про забезпечення позову по справі

за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра», ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Багіра», ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів в розмірі 50 000 грн.

14 вересня 2015 року ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Запорізького МУЮ у Запорізькій області вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстрована за ТОВ «Багіра», зобов'язати державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Запорізького МУЮ у Запорізькій області внести відомості про заборону вчинення реєстраційних дій до відповідного державного реєстру, посилаючись на можливість реалізації ТОВ «Багіра» вказаного майна з метою уникнення повернення суми заборгованості.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Запорізького МУЮ у Запорізькій області вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстрована за ТОВ «Багіра».

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що ухвалою про забезпечення порушуються його права, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року, за ним визнано право власності на вказану нежитлову будівлю літ. А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., заборона на вчинення реєстраційних дій фактично унеможливлює здійснення реєстрації права власності за ним на вказане майно.

Посилаючись на порушення норм процесуального права,просить скасувати ухвалу судді та скасувати заходи забезпечення позову.

Відповідності до ст.303-1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Встановлений ст.303-1 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції закінчився.

Згідно вимог ч. 2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ОСОБА_7, ОСОБА_6, ТОВ «Багіра» отримали судові повістки під розписку ( а.с. 123-127).

ОСОБА_7 подав заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на хворобу, проте даних про його хворобу на дату розгляду справи не надав, лікарняний виданий з 03.11.2015 р. по 09.11.2015 р. включно.

З огляду на викладене, колегія суддів відхилила клопотання про відкладення розгляду справи, визнала, що для здійснення перевірки в апеляційному порядку ухвали за відсутності ОСОБА_7, ОСОБА_6, ТОВ «Багіра» за наявними матеріалами процесуальних перешкод не має.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача,представника ОСОБА_3, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За змістом ст.ст. 292, 293 ЦПК України ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами або іншими особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції,якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Так, частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із матеріалів, які надійшли до апеляційного суду з оскарженою ухвалою, вбачається, що 14 вересня 2015 року ОСОБА_5 подав до суду позовну заяву та заяву про забезпечення позову (а.с. 1-11).

Проте суддя, не зважаючи на вимоги закону та зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, не вирішивши питання про відкриття провадження у справі, розглянув заяву ОСОБА_5 та постановив ухвалу про забезпечення позову.

Ухвала постановлена і з порушенням вимог ст.ст.152, 153, 210 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду

Частиною 3 ст. 152 ЦПК передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, єдиними підставами для забезпечення позову, є обґрунтоване припущення щодо неможливості або утруднення виконання судового рішення у подальшому.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_5 пред'явив позов до ТОВ «Багіра», ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів в розмірі 50 000 грн.

Розглядаючи заяву ОСОБА_5 та забезпечуючи його позов у спосіб, визначений позивачем, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України не з'ясував суттєві обставини, які пов'язані із застосуванням обраного виду забезпечення позову, зазначені в заяві обставини не перевірив, оцінку їм не надав.

Заявивши вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі 50 000 грн., у заяві про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо нежитлової будівлі літ. А-3, по АДРЕСА_1, ОСОБА_5 не обґрунтував обрання саме такого виду забезпечення позову, не навів конкретних фактів того, що існує загроза невиконання можливого рішення суду, ухваленого на його користь. Також позивач не довів співмірність між вимогами про стягнення 50000 грн. та забороною вчиняти дії щодо нежитлової будівлі літ. А-3, по АДРЕСА_1, відсутні будь-які дані про вартість майна.

Виходячи із змісту п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

Отже, заборона на вчинення дій може стосуватися лише предмета спору і стосовно відповідача. Предметом же спору, як наведено вище, є стягнення 50000 грн. За вказаним предметом спору суддя не з'ясовував наявності у відповідача інших коштів та майна.

Таким чином, суддя суду першої інстанції, заборонивши державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Запорізького МУЮ у Запорізькій області вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без встановлення підстав обрання такого запобіжного заходу і мотивів обрання саме цього виду забезпечення, порушив вимоги ст.ст.151-153 ЦПК України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Із доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що нерухоме майно, до якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, перебуває у судовому спорі між ТОВ «Багіра» та ОСОБА_3

Згідно п.5 ст.153, ст.ст.209,210 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу і вона повинна включати мотивувальну частину, в якій зазначається вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

В порушення вимог ст. 210 ЦПК України, оскаржувана ухвала не містить в собі належно викладеної мотивувальної частини із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновків про задоволення заяви про забезпечення позову.

Більш того, мотивувальна частина ухвали суперечить резолютивній частині.

Так, в мотивувальній частині ухвали суддя послався на п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України і зазначив, що позов забезпечується накладення арешту на майно, а в резолютивній частині ухвали зазначив про заборону вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації права власності на нежитлову будівлю, що відповідає способу, передбаченому до п.2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Оскільки при постановленні ухвали про забезпечення позову суддею порушено порядок, встановлений для вирішення цього питання, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року скасувати.

Питання про забезпечення позову передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: