Справа №308/88/15-ц
16.03.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання частково недійсним кредитного договору,-
Позивач ОСОБА_3 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання частково недійсним кредитного договору.
16.03.2015 р. цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання частково недійсним кредитного договору розглянуто постановлено рішення.
16.01.2015 р. вищевказану позовну заяву ухвалою суду було залишено без руху.
03.02.2015 р. на виконання ухвали суду від 16.01.2015 р. від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява, з якої остання вважає, що зазначених у позовній заяві обставин є достатньо для відкриття провадження, а справу слід розглядати на підставі доказів доданих до позовної заяви, яким слід надати оцінку у нарадчій кімнаті. Разом з тим, у тексті вказаної заяви, представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що позивач усувати зазначені в ухвалі суду недоліки не буде, а з метою подання в якості додатки до скарги у Вищу кваліфікаційну комісію суддів України про відмову в доступі до правосуддя, просила надати їй копію ухвали. Отже, своїми діями, з яких вбачаються спроби втручання у здійснення правосуддя шляхом застосування погроз щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, представник позивача ОСОБА_1 порушила приписи чинного законодавства, що є неприпустимим з огляду на вимоги ч.1, 3 ст.6 та ч.5 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також ст.126 Конституції України, що не може залишитись поза увагою.
Зокрема, ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції України і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Дане положення визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду №8-рп/2011 від 12.07.2011.
Гарантії самостійності та незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади визначені у статтях 6, 126, 129 Конституції України, згідно з якими державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; судді при здійснення правосуддя незалежні і підкоряються лиш закону, а вплив на них у будь-який спосіб забороняється; незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією і законами України.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого стороннього впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Частиною п'ятою цієї ж статті обумовлений обов'язок органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, а також фізичних і юридичних осіб та їх об'єднань поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 12.07.2011 встановлено, що під словосполученням «у будь-який спосіб» законодавець об'єднав усі можливі способи впливу на суддів, а положеннями ч.4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» конкретизував форми неприпустимого впливу на суд під час здійснення правосуддя, однією із яких зазначено заборону втручання у здійснення правосуддя. Таку ж позицію підтримав Постановою Пленум Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади».

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обумовлено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» закріплено, що, виходячи з того, що вплив на суддів тягне юридичну відповідальність, суди у всіх випадках втручання в їх діяльність і прояву неповаги до суду або судді повинні виносити окремі ухвали чи постанови, а якщо в таких діях вбачаються ознаки відповідного злочину - реагувати згідно з вимогами кримінально-процесуального законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

При цьому втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв'язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. Поруч з цим, не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Відповідно до п.3 Рішення ХІІ позачергового з'їзду суддів України від 26.09.2014 „Про забезпечення незалежності суддів та підвищення авторитету судової влади в Україні" випадки втручання окремих громадян, громадських організацій, політичних партій, органів державної влади та їх посадових осіб у діяльність судів і суддів (фізичний вплив, залякування, незаконні кримінальні та дисциплінарні переслідування за начебто завідомо неправосудні рішення тощо) вважати такими, що призводять до порушення гарантій незалежності судової влади, становлять загрозу утвердженню в Україні верховенства права та підривають основи правопорядку в державі. Рекомендовано суддям звертатися з заявами до правоохоронних органів щодо притягнення винних осіб до відповідальності за вчинені злочини за статтею 376 Кримінального кодексу України та іншими статтями, що кваліфікують злочини проти правосуддя.

Суд розцінює вищенаведені дії представника позивача до винесення судового рішення як відверту спробу тиску на суддю, намагання протиправно використати суд для відстоювання власних інтересів непроцесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень. Такі дії є проявом неповаги до суду, бажання його дискредитувати, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів. Цими діями завдається шкода не тільки авторитету головуючого судді, а й репутації судової системи в цілому.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне направити на адресу до Прокуратури міста Ужгород окрему ухвалу для прийняття відповідних заходів реагування з приводу тиску на суд, що мало місце при поданні до суду відповідної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.210, 211 ЦПК України,суд-

ухвалив:

Довести до відома Прокурора міста Ужгород про викладене в окремій ухвалі суду порушення норм чинного законодавства.

Надіслати окрему ухвалу до Прокуратури міста Ужгород для виявлення ознак злочину в діях представника позивача ОСОБА_1.

Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повідомити Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Окрему ухвалу може бути оскаржено особами, інтересів якої вона стосується, протягом 5 днів з дня її проголошення, особами, які не були присутні при оголошенні ухвали, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4