Провадження №: 2/752/4415/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Пасинок В.С.,

за участю секретаря - Мушта І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державної адміністрація залізничного транспорту до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -

встановив:

у червні 2015 року позивач Державна адміністрація залізничного транспорту звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що Головним контрольно-ревізійним управлінням України проведено позапланову перевірку щодо дотриманням ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» вимог законодавства під час проведення окремих процедур закупівель за 2007-2009 року, за результатом якого складено акт № 31-21/18 від 08 липня 2011 року, якими зафіксовано порушення законодавства у цій сфері.

Перевіркою було встановлено, що за результатами процедури закупівлі між ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» та ТОВ «Корпорація Колійні ремонтні технології» 01 січня 2008 року укладено договір № ЦУПП-04/0001/08 на поставку анкеру закладного АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5 на суму 88 470 240,00 грн.

Відповідно до п. 84 Тимчасового положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 274 від 28 березня 2008 року, посадовими особами ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» шляхом укладення додаткової угоди № 3 від 31 грудня 2008 року пролонговано дію договору № ЦУПП-04/0001/08 на суму коштів не більше 15% вартості визначеної у договорі на строк, достатній для проведення процедури закупівлі у 2009 році. Відповідно до вказаної додаткової угоди суму договору збільшено до 121 592 120,40 грн. Проте, згідно специфікації 4, включеної до договору додатковою угодою № 3 від 31 грудня 2008 року, ціна одиниці анкеру закладеного АЗ-2 становить 27,00 грн. без ПДВ, тоді як ціна за одиницю продукції згідно зі специфікацією № 1 становила 20,85 грн. без ПДВ.

Таким чином, при укладенні додаткової угоди № 3 ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» було нанесено збитків на суму 1 328 400,00 грн., що є наслідком вини ОСОБА_1, яка підписала додаткову угоду № 3.

За результатами проведеної перевірки ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» як підпорядкованій організації було направлено вимогу № 31-14/881 від 07 вересня 2011 року про усунення виявлених порушень та недоліків шляхом відшкодування за рахунок винних осіб завданих збитків в розмірі 18 590 448,00 грн. Однак, остання виконана не була.

Так само, Державною адміністрацію залізничного транспорту 16 квітня 2013 року було направлено ОСОБА_1 лист з проханням в добровільному порядку відшкодувати ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» 1 328 400,00 грн. збитків, але остання вказаних дій не вчинила.

З огляду на зазначене, позивач просив суд відшкодувати за рахунок відповідача вказану суму.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в заяві. Зазначив, що позивач вимушений звернутися з вказаним позовом, оскільки кошти добровільно не сплачуються.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечили, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Вказали на відсутність доведеності вини ОСОБА_1 як у завданні шкоди, так і в наявності самої шкоди. Крім того, посилались на пропуск позивачем строку позовної давності задля звернення за захистом своїх прав. Просили суд відмовити у задоволенні позову Державної адміністрація залізничного транспорту, прийнявши до увагу їх доводи, викладені в письмових запереченнях (а.с. 42-46).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно наказу Державної адміністрація залізничного транспорту № 749/ос від 07 вересня 2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Управління промислових підприємств Укрзалізниці (а.с. 26).

Наказом Державної адміністрація залізничного транспорту № 1124/ос від 30 грудня 2008 року на ОСОБА_1 покладено виконання обов'язків начальника підпорядкованого Державній адміністрації залізничного транспорту ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» (а.с. 6-14, 27).

Судом встановлено, що між ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» та ТОВ «Корпорація Колійні ремонтні технології» 01 січня 2008 року укладено договір № ЦУПП-04/0001/08 на поставку анкеру закладного АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5 на суму 88 470 240,00 грн. (а.с. 15-17).

Відповідно до специфікації № 1 до даного договору вартість однієї одиниці товару без ПДВ складала 20,85 грн.

29 квітня 2008 року та 10 липня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 відповідно до договору № ЦУПП-04/0001/08, за якими вартість однієї одиниці товару - анкеру закладного АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5 без ПДВ складала 23,98 грн. (а.с. 18-20).

31 грудня 2008 року, керуючись п. 84 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2008 року № 1017, між ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України»та ТОВ «Корпорація колійні ремонтні технології» було укладено додаткову угоду № 3 до договору поставки від 08 січня 2008 року № ЦУПП-04/0001/08, відповідно до якої строк дії даного договору було продовжено на строк, достатній для проведення процедури закупівлі, та включено специфікацію № 4 на суму 15 859 832,40 грн., яка набирає чинності з моменту її підписання Крім цього, п. 4.7. договору поставки було викладено у новій редакції, відповідно до якої загальна сума договору складає 121 592 120,40 грн. (а.с. 21).

З матеріалів справи вбачається, що головним контрольно-ревізійним управлінням України в період з 23 травня 2011 року по 01 липня 2011 року була проведена позапланова перевірка щодо дотримання ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» вимог чинного законодавства при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки, за результатами якої складено акт № 31-21/18 від 08 липня 2011 року (а.с. 23-24).

Вказаним актом встановлено наявність порушень з боку ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки, в результаті яких підприємству було завдано збитки за значну суму, а саме: в розмірі 18 590 448,00 грн. (а.с. 23-24).

Так, зі змісту акту вбачається, що внаслідок неправомірного підвищення вартості анкеру закладного АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5 шляхом укладення додаткових угод № № 1-2 та при укладанні додаткової угоди № 3 щодо пролонгації договору поставки від 08 січня 2008 року № ЦУПП-04/0001/08 з використанням ціни продукції, що перевищує початкову ціну визначену договором, підприємству було нанесено збитків на суму 1 328 400,00 грн.

Крім того, зі змісту останнього вбачається, що порушення, в результаті якого завдано збитку на суму 1 328 400,00 грн., виникло з вини ОСОБА_1, яка підписала додаткову угоду № 3 щодо пролонгації договору про закупівлю анкеру закладеного до пружних рейкових скріплень.

На момент розгляду справи перед судом не доведено в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, що при проведенні перевірки головний контролер-ревізор відділу перевірок закупівель Управління контролю у сфері державних закупівель КРУ діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, на думку суду, підстав для неприйняття висновків перевірки, відображених в акті № 31-21/18 від 08 липня 2011 року, у суду немає.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що перевіркою були встановлені не тільки факти порушень вимог чинного законодавства при проведенні окремих процедур закупівель, а й посадові особи, що своїми діями або бездіяльністю спричинили порушення чинного законодавства.

Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.

При цьому, посилання сторони відповідача на роз'яснення Міністерства економіки як на підтвердження відсутності порушень вимог законодавства, на думку суду, не спростовує висновків останнього, викладених вище, а навпаки, підтверджує позицію, викладену в акті перевірки.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звернувшись до суду, позивач мотивував свою позицію відсутністю добровільного погашення збитків з боку ОСОБА_1, якій 16 квітня 2013 року ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» направило лист, відповідно до якого просило добровільно відшкодувати шкоду, завдану підприємству, в розмірі 1 328 400,00 грн. (а.с. 22).

Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що Державна адміністрація залізничного транспорту, якій підпорядковане ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», звернулось до суду з вказаним позовом 12 червня 2015 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що перевірка ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», за результатами якої було встановлено факти порушень вимог чинного законодавства при проведенні окремих процедур закупівель, а також посадові особи, що своїми діями або бездіяльністю спричинили порушення чинного законодавства, зокрема, ОСОБА_1, мала місце у липні 2011 року, а Державна адміністрація залізничного транспорту, якій підпорядковане ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», звернулось до суду з вказаним позовом 12 червня 2015 року.

Відтак, на думку суду, при звернені в суд з позовом до відповідача Державна адміністрація залізничного транспорту України пропустило строки звернення з позовом до суду, встановлені ст. 257 ЦК України.

Відповідач, в свою чергу, подав клопотання про застосування строків позовної давності при вирішенні заявленого позову, що за правилами ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, ст. ст. 130, 132, 136 КЗпП України, ст. ст. 257, 261, 264, 267 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов Державної адміністрація залізничного транспорту до ОСОБА_1 про відшкодування збитків - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок