Справа № 442/8031/14 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/6496/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Бохонко Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арсенал» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арсенал» про забезпечення задоволено.

Накладено арешт, шляхом заборони ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо відчуження та обтяження правами третіх осіб (шляхом продажу, дарування, оренди, застави, іпотеки, міни, передачі до статутних фондів господарських товариств) автомобіля марки DAEWOO LANOSS 1.5,2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з грубим порушенням норм процесуального права. Стверджує, що суд забезпечивши позов застосував два самостійних види, а саме накладення арешту та заборону вчиняти певні дії. Вказує, що на час постановлення ухвали, власником автомобіля була ОСОБА_6, що підтверджується довідкою рахунком від 19.07.2013 року № 497876, а відтак це унеможливлює реалізацію майна ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 В ухвалі судом не вказано мотиви, які дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому та необґрунтовано підстав для обрання саме такого виду забезпечення позову. Судом взагалі не надано правову оцінку факту належності на праві власності спірного транспортного засобу комусь з відповідачів по справі та обґрунтування мотивів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не проаналізовано наявність/відсутність підстав, які б становили реальну загрозу реалізації майна кимось з відповідачів по справі та вчинення дій з підготовки такого. Просить ухвалу скасувати.

Сторони у справі в судове засідання не з»явились, а тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось.

Ч.2 ст.305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ТзОВ «Ф-Арсенал» звернулося з позовом до ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на виконанні ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції знаходився судовий наказ №5015/4575/11 від 26.07.2011 року виданий господарським судом Львівської області про стягнення із ФОП ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Ф-Арсенал» заборгованості на загальну суму 32523,58грн. Однак постановою державного виконавця від 05 червня 2013 року було звільнено майно з під арешту на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2013 року, яким було визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 в рівних частках право власності на транспортний засіб DAEWOO Lanos 1,5,2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. На підставі вказаного рішення відповідачі ОСОБА_2 зняли з автомобіля всі наявні обтяження та переоформили спірний автомобіль на ОСОБА_6 Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13.02.2014 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2013 року скасовано та в позові відмовлено, а відтак спірний автомобіль повинен залишатися у власності ОСОБА_3 у зв»язку з чим позивач подав позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який оформлено довідкою-рахунком від 17.07.2013 року. Враховуючи те, що відповідачі вживали всіх засобів для відчуження автомобіля, позивач подав заяву про забезпечення позову, оскільки відчуження майна призведе до неможливості виконання рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення в майбутньому.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду у зв"язку з наступним.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь в справі може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або у іншої особи та забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосоовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз"яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відтак враховуючи дані роз"яснення колегія суддів вважає, що суд вірно застосував заходи забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року спір, який виник між сторонами вирішено та позов задоволено, а відтак підстав для скасування заходів забезпечення позову колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта про те, що власником автомобіля є ОСОБА_6, а відтак це унеможливлює реалізацію автомобіля іншими відповідачами, колегія суддів не приймає до уваги так як заборона стосується конкретного майна, тобто автомобіля і якщо інші учасники процесу не є його власниками, їх права нічим не обмежені та не порушені.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування ухвали, враховуючи те, що судом ухвалено рішення, яким позов задоволено, а відтак накладення арешту на спірне майно та заборона вчиняти щодо нього будь-які дії є підставною.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Ю.Р. Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин