АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення штрафних санкцій за прострочку виконання грошового зобов»язання (надання послуг) та моральної шкоди, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь: неустойку, в силу ст.625 ЦК України, за прострочку виконання грошового зобов»язання (виплату депозитного вкладу); пеню за прострочку виплату депозитного вкладу, в силу ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»; моральну шкоду.

Послався на те, що між сторонами 25 та 26 червня 2014 року укладено два депозитних договора на суму, відповідно 1.580 дол.США на термін до 9.07.2014 року під 8% річних, та 200 євро на термін до 10.07.2014 року під 6% річних.

Оскільки, відповідно до договірних умов чинність указаних депозитних договорів автоматично пролонговувалась на той же термін, позивач 20.11.2014 року звернувся до банку з заявами про повернення обох вкладів та нарахованих по ним відсотків.

Отримавши відмову, позивач звернувся з цим позовом до суду і, з урахуванням того, що 2.03.2015 року постановою Правління НБУ №150 відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію банку, просив стягнути з відповідача вище зазначені виплати, за період з 28.11.2014 року по 2.03.2015 року, а саме: за ст.625 ЦК України - пеню у розмірі 10,06 дол.США та 1,6 євро; за ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів - пеню 3.842,83 дол.США та 584,56 євро.

Також просив стягнути на свою користь моральну шкоду у сумі 5.000 грн./а.с.2-8,71-78/.

Заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 18 серпня 2015 року позов задоволено частково /а.с.109-112/.

Судовим рішенням стягнуто з ПАТ»Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочку виконання грошового зобов»язання, на підставі ст.625 ЦК України, в розмірі 10,06 дол.США та 1,6 євро, а в решті позові відмовлено.

Відмовляючи у позові про стягнення пені на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд послався на те, що указаним Законом спірні відносини не регулюються.

При відмові у позові про стягнення моральної шкоди судом зазначено, що стягнення моральної шкоди в даному випадку не передбачено ні договором ні чинним законодавством.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 18 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов /а.с.116-119/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, 25.06.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ»Дельта Банк» укладено договір депозитного вкладу за №023-12506-250614 на термін до 9.07.2014 року, згідно якого позивач вніс на депозитний рахунок відкритий у відповідача 1.580 дол.США під 8% річних з можливістю неодноразової пролонгації договору на такий же термін в разі, якщо жодна зі сторін не виявить бажання його припинити. Згідно договору нараховані відсотки на депозитний вклад в суму депозиту не зараховуються і виплачуються одночасно з поверненням вкладу по закінченні дії договору шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відкритий на ім»я вкладника в цьому ж банку.

Наступного дня, 26.06.2014 року сторони уклали другий депозитний договір за №003-12506-26014 на термін до 10,07.2014 року, за яким позивач вніс на указаний рахунок 200 євро під 6%річних на тих же умовах, що і попередній договір за №023-12506-250614 від 25.06.2014 року /а.с.10,13/.

Внесення позивачем депозитних вкладі підтверджується квитанціями банку від 25.06.2014 року за №36992870 та від 26.06.2014 року № 37015494 /а.с.12,15/.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини банківського вкладу, визначені ст.1058 ЦК України, згідно якої, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Звернувшись 20.11.2014 року та 8.12.2014 року до банку з заявами про повернення вкладів разом з нарахованими процентами, банк листом за №05-2661781 від 8.12.2014 року відповів позивачу про неможливість видачі коштів у розмірі, якому просить заявник, з посиланням на постанову НУ №758 від 1.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», а також на те, що банк перебуває у стані ліквідації, у зв»язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду /а.с.16. 17, 20,21,22/.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач не вимагає повернення суми вкладів, оскільки Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому виплачено вкладні кошти у повному розмірі з відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені, мотивуючи, що на спірні правовідносини не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів, колегія суддів вважає, що рішення по суті ухвалене правильно, між тим, вважає за необхідне змінити мотивування суду, пославшись на наступне.

Встановлено, 2.03.2015 року постановою Правління НБУ №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесене до категорії неплатоспроможних і рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію банку.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч.5 ст.36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань щодо сплати податків і зборів (обов»язкових платежів), а також зобов»язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті не поширюється на зобов»язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантуються Фондом.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку

В період запровадження тимчасової адміністрації банку виплата коштів за договорами банківських рахунків вкладників має здійснюватись у відповідності до «Положення про порядок відшкодування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9.08.2012 року за №14.

Статтею77 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення НБУ про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.1,4 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено порядок спрямування уповноваженою особою Фонду коштів одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку на задоволення вимог кредиторів та встановлено що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, згідно указаної норми під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань щодо сплати податків і зборів (обов»язкових платежів), а також зобов»язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань банку.

В частині апеляційної скарги щодо відмови у позові про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суд першої інстанції обгрунтовано відмовлено у позові, оскільки чинним законодавством у спірних правовідносинах стягнення моральної шкоди не передбачене.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 18 серпня 2015 року року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді