Справа № 368/1585/15-ц
провадження № 2-з/368/34/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю, -

в с т а н о в и в:

заявник та його представник просять скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Кагарлицького районного суду від 25.09.2015 р. шляхом накладення арешту на автомобіль марки «ОСОБА_5 - TF69Y», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, посилаючись на те, що вони вважають, що заходи забезпечення позову необхідно скасувати, оскільки такі заходи обмежують право власності його на майно.

Позивач вважає, що вжиті заходи забезпечення позову є помилковим, оскільки на даний відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити ожливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови пленуму верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На даний час він не має та не мав наміру здійснювати будь-яких дій (продавати або іншим чином відчужувати) щодо автомобіля марки «ОСОБА_5 - ТР69У», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Також, відповідачем не надано суду будь-яких доказів (крім слів відповідача) того, що він має намір здійснити дії щодо автомобіля, які в подальшому можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Більше того він всіляко сприяє вирішення спору щодо автомобіля, надаючи необхідні документи на автомобіль та даючи пояснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 6 ст. 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Необхідно зазначити, що накладення арешту на автомобіль обмежує його право власності на автомобіль, оскільки він не може ним користуватись (їздити), що гарантовано державою. У зв'язку з накладенням арешту, його автомобіль може бути зупинений працівниками ДАІ та вилучений на штрафмайданчик. При цьому, перебування автомобіля на штрафмайданчику призведе до нарахування витрат по зберіганню автомобіля, що завдасть йому матеріальної шкоди.

Крім цього, він працює начальником дільничних інспекторів міліції Кагарлицького РВ ГУ МВС у Київській області та згідно функціональних обов'язків здійснює контроль за несенням служби дільничними інспекторами міліції, їх помічниками на обслуговуваній території. Тому, за своїми функціональними обов'язками має їздити по Кагарлицькому району та контролювати роботу інспекторів міліції. Накладений судом арешт на автомобіль унеможливлює його використання ним у роботі, що призведе до невиконання ним своїх посадових обов'язків та як наслідок втрата роботи.

Позивач ОСОБА_4 та її представник заперечували проти поданої заяви, оскільки підстави викладені заявником, тому у задоволенні заяви ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Вислухавши сторони та дослідивши та вивчивши зміст заяви, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 4 ст.154 ЦПК України регламентовано, що особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Машина, на яку було ухвалою суду від 25.09.2015 р. судом накладено арешт щодо якого вирішується спір між позивачем - ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3, доказів на підтвердження того, що вказаний захід забезпечення позову порушує права відповідача, останнім не надано.

Заявником ОСОБА_3 а його представником ОСОБА_2 необдноразово подавались заяви про скасування заходів забезпечення позовом. Зокрема, 30.09.2015 року, 23.10.2015 року, 28.10.2015 року та 04 листопада 2015 року, в яких було зазначено одні і тіж підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На даний час, підстави для скасування накладеного судом арешту не перестали існувати, на що вказав позивач, посилаючись на необхідність існування вжитих судом заходів забезпечення позову .

Окрім того, по справі тривають судові розгляди та не винесено рішення по суті.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про скасування заходу забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 154, 210, 212 ЦПК України суд ,-

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Суддя І.І. Шевченко