Справа № 490/3433/15-ц
н/п 2/490/2887/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

05 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Кошевій О.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД", третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області, про визнання факту порушення Закону України "Про захист прав споживачів", розірвання договору купівлі-продажу, стягнення вартості товару, стягнення грошових коштів за користування кредитом, стягнення абсолютного значення подорожчання кредиту та неустойки.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд - В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Подзігун Г.В.

Справа № 490/3433/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області, про визнання факту порушення Закону України «Про захист прав споживачів», розірвання договору купівлі-продажу, стягнення вартості товару, стягнення грошових коштів за користування кредитом, стягнення абсолютного значення подорожчання кредиту та неустойки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив:

1) визнати порушенням зі сторони відповідача ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), ч. ч. 1, 4, 5 ст. 8 Закону, ч. ч. 1, 4 ст. 17 Закону;

2) розірвати договір купівлі-продажу № PHNIB-000000824 від 19.04.2014 року планшетного компютера Lenovo MIІX 8 (59-409630), SN CB 28433626;

3) стягнути з відповідача на його користь 4 799 грн. вартості товару, 192 грн. 24 коп. вартості за користування кредитом при оплаті в пільговий період, 2 891 грн. 60 коп. вартості абсолютного значення подорожчання кредиту;

4) стягнути з відповідача на його користь неустойку за кожен день затримки усунення недоліків у розмірі 16 076 грн. 65 коп.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він придбав у магазині «Комфі» (м. Миколаїв, пр. Леніна, 154, далі - Магазин) планшетний компютер, у якому, на думку позивача, існували недоліки, які не були продемонстровані споживачу в момент купівлі товару. Після неодноразових звернень позивача до Магазину вказані недоліки безоплатно усунуті не були, договір на його вимогу розірвано не було, у звязку з чим ОСОБА_1 і звернувся до суду із вказаним позовом.

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення з підстав, визначених у позовній заяві.

Представник відповідача до суду не зявився, надав при цьому заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення проти позову, вважаючи його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала вимоги позову лише в частині порушення відповідачем ч. ч. 4, 5 ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів» через відсутність переліку сервісних центрів в супровідній документації. При цьому вказувала, що задоволення цих вимог не є належним захистом порушеного права позивача, оскільки наслідком встановлення такого порушення є стягнення з відповідача на користь держави штрафних санкцій в розмірі 30% вартості товару.

Вивчивши доводи позову та заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

19 квітня 2014 року між позивачем та ТОВ «Комфі Трейд» було укладено договір купівлі-продажу товару - планшетного компютера Lenovo MIІX 8 (59-409630), SN CB 28433626. При цьому, вартість товару склала 3 999 грн. 17 коп. Крім того, позивачем було також придбано електронний ключ Comfy ПП в ел. вигл. Multi 1PС вартістю 700 грн. та Бонус Comfy Картку Активації вартістю 04 грн. 17 коп. Загальна вартість придбаних товарів, з урахуванням знижки у розмірі 583 грн. 33 коп., склала 4 804 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією видаткової накладної № PHNIB-000000824 від 19.04.2014 року.

З метою придбання вказаного товару між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № NKXRRG15666809 від 19.04.2014 року, за умовами якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 4 804 грн. під 0,12% річних на 36 місяців із щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 96 грн. 08 коп. За умовами кредитування сума платежів за розрахунковий період складає 7 695 грн. 60 коп., абсолютне значення подорожчання кредиту - 2 891 грн. 60 коп.

30 квітня 2014 року позивач звернувся до Магазину із заявою про розірвання вищезазначеного договору купівлі-продажу товару у звязку із виявленням у планшетному компютері недоліку на екрані «Рабочий стол» висвічується напис «Безопасная загрузка (Secure Boot) настроена неправильно».

12 травня 2014 року керуючий Магазину надав позивачу відповідь про відмову у задоволенні заяви про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів, сплачених за товар, через те, що для такого розірвання відсутні передбачені законом (ст. ст. 8, 9 Закону) підстави.

26 травня 2014 року позивач повторно звернувся із заявою про розірвання договору купівлі-продажу, однак йому було відмовлено у розгляді вказаної заяви на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», оскільки аналогічна заява вже була розглянута.

08 квітня 2015 року позивач утретє звернувся до Магазину із заявою про розірвання договору. 30 квітня 2015 року керуючий Магазину надав позивачу відповідь про те, що за результатами внутрішньої перевірки, проведеної Магазином, було встановлено, що ОСОБА_1 було змінено заводські налаштування планшетного компютера, у звязку з чим і виникло повідомлення про помилку. При цьому, представник Магазину зазначив, що на теперішній час планшет знаходиться у справному стані та не потребує проведення ремонту.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. При цьому, належна якість продукції, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону це властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

В момент укладення договору купівлі-продажу позивачем не було виявлено жодних недоліків планшетного компютера, вказаний товар задовольнив його за якістю та комплектністю, вимоги про надання йому документів на підтвердження належної якості продукції ОСОБА_1 не заявляв; доказів на підтвердження того, що 19.04.2014 року позивачу було передано товар неналежної якості, ним не надано. За такого, суд приходить до висновку, що у діях відповідача не вбачається ознак порушення ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, обовязки продавця або виробника, передбачені ст. 6 Закону, є взаємозалежними від вимог, передбачених ст. 8 Закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

- розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

- вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Таким чином, законодавець встановлює дві підстави для розірвання договору між споживачем та магазином: 1) виявлення у товарі протягом гарантійного строку істотних недоліків або 2) фальсифікація товару.

Істотний недолік, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Наявність істотних недоліків у товарі має бути підтверджена висновком експерта або актом відповідного спеціалізованого сервісного центру. В той же час, позивач у судовому засіданні не надав до суду жодних доказів, які б свідчили про наявність у придбаного ним планшетного компютера хоча б однієї із вищезазначених ознак. Крім того, в матеріалах справи також відсутні будь-які письмові матеріали про те, що позивач звертався до сервісного центру із вимогою про виявлення істотних недоліків у планшетному компютері.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що підстави для розірвання договору купівлі-продажу товару, укладеного між сторонами, відсутні. За такого, вимоги про застосування правових наслідків розірвання договору також не підлягають задоволенню, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про розірвання договору.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 8 Закону продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов'язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

За такого, щодо вимог позову в частині порушення відповідачем ч. ч. 4, 5 ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів» суд вважає, що вони також задоволенню не підлягають, оскільки задоволення цих вимог не є належним захистом порушеного права позивача. Так, наслідком встановлення такого порушення є стягнення з відповідача на користь держави штрафних санкцій в розмірі 30% вартості товару. Крім того, в ході дослідження судом оригіналу гарантійного талону встановлено, що він містить дані про сервійсний центр, а саме його номер телефону (0562) 33-50-04, що спростовує доводи позивача про відсутність такої інформації.

Крім того, суд вважає посилання позивача на порушення відповідачем зазначених вище положень безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не направляв до відповідача заяву про прийняття магазином планшетного компютера неналежної якості, а також не надав жодних доказів, які би свідчили про відмову Магазину прийняти товар неналежної якості. За такого, позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог і у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. В той же час, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що Магазином або відповідачем встановлювалися прямі або непрямі обмеження його прав, а тому суд вважає, що порушення прав ОСОБА_1 в частині недотримання ч. 1 ст. 17 Закону допущено не було.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов'язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. Позивачем також не було надано жодного доказу про те, що відповідачем було порушено норму вказаної частини статті, оскільки ОСОБА_1, підписавши видаткову накладку, фактично визнав той факт, що товар, якій він придбав, влаштовує його за комплектністю, якістю та ціною.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 192 грн. 24 коп. вартості за користування кредитом при оплаті в пільговий період, а також 2 891 грн. 60 коп. вартості абсолютного значення подорожчання кредиту, на думку суду, є безпідставними, оскільки за своїм характером відносини щодо надання та сплати кредиту є окремим видом правовідносин, який не стосується та не може стосуватися відносин, що склалися між споживачем та відповідачем щодо купівлі-продажу планшетного компютера. Позивач добровільно уклав із Банком договір про надання кредиту, а враховуючи також те, що вказані вимоги за своїм характером є також похідними від вимоги про розірвання договору купівлі-продажу товару, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

З тих самих підстав слід відмовити також у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача неустойки, оскільки вона є похідною за своїм характером. При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 8 Закону за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

В той же час, позивач не висував відповідачу вимогу про усунення недоліків його товару, а тому відповідач не мав змоги направити техніку до спеціалістів сервісного центру для усунення недоліків. Позивачем також не надано жодних доказів того, що він звертався до сервісного центру з вимогою про усунення недоліків; крім того, Магазин не проігнорував звернення позивача про розірвання договору, а надав йому обґрунтовану відповідь, у звязку з чим вимоги про стягнення неустойки є безпідставними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи той факт, що позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував правомірність його вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН