У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» про визнання договору поруки недійсним, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у АТ «КБ «Експобанк» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Експобанк» звернулося до суду з позовом, вимоги якого уточнило в ході розгляду справи та просило стягнути на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 7 квітня 2014 року складає суму 1 958 033,64 грн, з яких: 3069,18 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу Національного банку України 47 067,76 грн - строкової заборгованості за кредитом; 37,40 доларів США, що еквівалентно 573,55 грн - строкової заборгованості за процентами; 15 232,86 доларів США, що еквівалентно 233 605,26 грн - простроченої заборгованості за кредитом; 4 314,93 доларів США, що еквівалентно 66 172,10 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 76396,63 доларів США, що еквівалентно 1 171 589,19 грн - пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості; 28627,86 доларів США, що еквівалентно 439025,78 грн - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

Позов мотивовано тим, що 14 вересня 2007 року між ТОВ «ЕКСПОБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_5 був укладений договір та додаткова угода до нього, відповідно до яких останній отримав кредит в сумі 30 000 доларів США на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних, комісії за кредитне обслуговування у розмірі 0,2% від залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком його погашення до 14 вересня 2014 року. Кредит надавався на купівлю автомобіля Chevrolet Aveo. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_5 був укладений договір застави цього автомобіля, який був придбаний за кредитні кошти. Також між банком, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 того ж дня було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, ОСОБА_6 виступила поручителем за кредитним договором. Відповідачі зобов'язання за договором належним чином не виконували, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути з останніх в солідарному порядку, як з боржника і поручителя.

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подали зустрічний позов, в якому просили визнати недійсним договір поруки, укладений 14 вересня 2007 року між ними та банком, відповідно до умов якого ОСОБА_6. виступила поручителем на виконання зобов'язань за кредитним договором від 14 вересня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_5

Зустрічний позов мотивовано тим, що 14 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту на суму 30 000 доларів США для придбання автомобіля Chevrolet Aveo та договір застави транспортного засобу, яким було повністю забезпечено повернення кредитних коштів. Разом з тим, договору поруки з банком ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не укладали і вказаного договору не підписували.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року, у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним договір поруки, укладений 14 вересня 2007 року між ТОВ КБ «Експобанк», поручителем ОСОБА_6 та позичальником ОСОБА_5

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що банком пропущений строк позовної давності та за умов подання відповідачем заяви про застосування наслідків пропуску даного строку, є підстави для відмови у задоволенні заявлених до нього вимог.

Апеляційний суд погодився з підставами для відмови у позові, з яких виходив суд першої інстанції, разом з тим, встановивши, що останній неправильно визначив початок перебігу строку позовної давності з квітня 2008 року обґрунтовано виходив з того, що ВАТ КБ «Експобанк» 7 жовтня 2009 року направив ОСОБА_5 повідомлення-вимогу про зміну умов кредитного договору, згідно з якою банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пунктом 3.7 кредитного договору, змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, зазначивши днем остаточного їх погашення 31-й день з дня надіслання цієї письмової вимоги, тобто з 8 листопада 2009 року у банку виникло право на позов. Таким чином саме з 9 листопада 2009 року почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 8 листопада 2012 року. При цьому, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду у квітні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В ході розгляду справи відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову в силу пропуску банком строку звернення до суду.

Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку про задоволення зустрічного позову про визнання договору поруки недійсним, оскільки, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 3 жовтня 2014 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в оспорюваному договорі поруки від 14 вересня 2007 року, виконані не ними, а іншою особою.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213 <nau://ukr/1618-15|st213>, 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 вересня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю КБ «Еспобанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "Експобанк", та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 30 000 доларів США, з процентною ставкою за користування коштами 12% річних строком до 14 вересня 2014 року. Погашення вказаного кредиту ОСОБА_5 повинен був здійснювати щомісячними платежами відповідно до погодженого графіку.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між сторонами 14 вересня 2007 року було укладено договір застави, за умовами якого ОСОБА_5 передав в заставу автомобіль Chevrolet Aveo TC58U, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_5 в порушення вимог ст. ст. 526, 1049 ЦК України не виконав та перестав здійснювати такі платежі з травня 2008 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 7 квітня 2014 року в сумі 1 958 033,64 грн, з яких: 3069,18 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу Національного банку України 47 067,76 грн - строкової заборгованості за кредитом; 37,40 доларів США, що еквівалентно 573,55 грн - строкової заборгованості за процентами; 15 232,86 доларів США, що еквівалентно 233 605,26 грн - простроченої заборгованості за кредитом; 4 314,93 доларів США, що еквівалентно 66 172,10 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 76396,63 доларів США, що еквівалентно 1 171 589,19 грн - пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості; 28627,86 доларів США, що еквівалентно 439025,78 грн - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав пропуску строку позовної давності суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не врахував наступного.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову банку з підстав пропуску банком строку позовної давності, суди попередніх інстанцій, в порушення ст. ст. 214, 316 ЦПК України застосували строк позовної давності, не навівши при цьому правових висновків щодо обґрунтованості позову.

За таких обставин, ухвалені судами рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості по кредитному договору не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати у цій частині з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд

При цьому, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору поруки недійсним відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними у справі доказами та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують, тому рішення судів у цій частині, відповідно до ст.337 ЦПК України слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у АТ «КБ «Експобанк» задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року в частині первісного позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Справу у цій частині передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

В іншій частині рішення судів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська