Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Товтін Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Посилається на те, що 17.10.2013 р. між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 17.10.2013 р. Відповідно до умов договору відповідач (позичальник) отримав у позивача (позикодавця) грошові кошти в сумі 40000 грн. та зобов'язався повернути їх протягом семи днів з моменту пред'явлення позикодавцем вимоги про повне повернення коштів. 21.03.2014 р. позивачем було надіслано на адресу ОСОБА_3 повідомлення про повернення в термін до 28.03.2014 р. позики в повному обсязі, яке отримано відповідачем 22.03.2014 р. У зв'язку з невиконанням та простроченням ОСОБА_3 виконання свого зобов'язання просить стягнути з нього 40000 грн. основної суми боргу, пеню в сумі 4864 грн., 3 % річних в сумі 687.12 грн. та розмір інфляції в сумі 5111.64 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав заяву в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає повністю.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

За правилами ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 17.10.2013 р. між сторонами було укладено договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2852, відповідно до якого ОСОБА_2 (позикодавець) передав у позику ОСОБА_3 (позичальнику) 40000 грн., які позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві на протязі семи днів з моменту пред'явлення позикодавцем вимоги про повернення коштів. Грошові кошти передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору у повному обсязі (а.с. 20).

21.03.2014 р. позивач звернувся до ОСОБА_3 з письмовою вимогою - повідомленням про повернення переданої останньому позики в повному обсязі. Вказане повідомлення було отримано відповідачем 22.03.2014 р. Дані обставини стверджується повідомленням, що адресоване відповідачеві від 21.03.2014 р. та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 7, 8).

Згідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики, згідно до ст. 1047 цього Кодексу укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов'язання за наведеним договором позики не виконав і не повернув ОСОБА_2 передані у позику 40000 грн.

З розрахунку інфляційних нарахувань та процентів річних від простроченої суми основного боргу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором позики грошових коштів від 17.10.2013 р., складеного 22.10.2014 р. аудиторською фірмою ПП «Стандарт-Проф», вбачається, що сума трьох процентів річних від простроченої суми становить 687.12 грн. та сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 5111.64 грн. (а.с. 16-18).

Згідно позовних вимог, крім основної суми боргу, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, представник позивача також просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за невиконання зобов'язання в сумі 4864 грн.

Однак, вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки сторонами у договорі позики від 17.10.2013 р. не обумовлено забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (пенею).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 40000 грн. основної суми борги за договором позики, 5111.64 грн. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 687.12 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 457.99 грн. (45798.76 грн. загальна суму заборгованості) сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 547-549, 551, 610, 625, 1046-1048, 1049 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 40000 (сорок тисяч) гривень основної суми борги за договором позики від 17 жовтня 2013 року, 5111 (п'ять тисяч сто одинадцять) гривень 64 копійок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 687 (шістсот вісімдесят сім) гривень12 копійок - три проценти річних від простроченої суми.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 457 (чотириста п'ятдесят сім) гривень 99 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.