У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 500 грн щомісячно, постійно.

Позов мотивовано тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 1991 року, який розірвано у 2006 році. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітню дочку-інваліда з дитинства ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають в с. Колиндяни Чортківського району Тернопільської області разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, коштів на утримання дітей не надає, добровільно сплачувати аліменти не бажає, чим ставить позивача та спільних дітей в скрутне матеріальне становище, у зв'язку із чим, остання звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 квітня 2015 року, позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 10 вересня 2012 року, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 10 вересня 2012 року, постійно.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів, суд першої інстанції, виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно встановлених судом обставин, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітню дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_9 є інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК від 24 березня 2011 року. Діти перебувають на утриманні ОСОБА_5 та проживають з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, добровільно аліменти не сплачує.

За таких обставин, на підставі ст.ст.180-182, 184, 198 СК України, місцевий суд дійшов висновку про задоволення позову, шляхом встановлення розміру стягнення коштів на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно. При визначенні розміру аліментів судом враховано матеріальне становище відповідача, який перебуває на роботі за кордоном, інших дітей на утриманні не має, а також враховано те, що позивач має на утриманні дитину - інваліда, яка потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, ним не надано доказів про його важке, або таке, що не дозволяє сплачувати аліменти матеріальне становище.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд погодився з висновками останнього та виходив з того, що ОСОБА_9 є інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК від 24 березня 2011 року. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда Тернопільського обласного центру МСЕК від 12 квітня 2011 року ОСОБА_9 встановлені обмеження життєдіяльності та призначені відновна терапія, санаторно-курортне лікування. За таких обставин, апеляційний суд вважав обґрунтованими висновки місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 10 вересня 2012 року, постійно.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_9 є інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК від 24 березня 2011 року та листом про індивідуальну реабілітацію інваліда.

Згідно довідки №218 від 06 вересня 2012 року ОСОБА_9 є студенткою четвертого курсу Чортківського інституту підприємництва та бізнесу Тернопільського національного економічного університету та не одержує стипендії.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду про стягнення на утримання ОСОБА_9 аліментів постійно, апеляційний суд не надав належної оцінки довідці МСЕК від 24 березня 2011 року та не врахував, що згідно цієї довідки інвалідність ОСОБА_9 встановлена до 1 квітня 2013 року.

При цьому, не мотивував свої висновки щодо підстав для встановлення аліментів на утримання останньої на постійній основі.

Суд не врахував, що навіть за наявності підстав для покладення на відповідача обов'язку нести додаткові витрати на повнолітню дитину у зв'язку з її навчанням, обов'язок нести такі витрати покладається до закінчення навчання. Наявність таких підстав судом не перевірено.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив висновків місцевого суду та доказів на які він посилався вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9, а також доводів апеляційної скарги, у рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що підтверджують висновки місцевого суду, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки постійно.

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення в частині задоволення позову про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9 не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати у цій частині з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В іншій частині оскаржувані рішення судів відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, висновки щодо підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та доводами касаційної скарги не спростовуються.

За таких обставин, рішення у цій частині, відповідно до ст. 337 ЦПК України слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 квітня 2015 року в частині вимог про стягнення аліментів на користь повнолітньої ОСОБА_9 скасувати.

Справу у цій частині передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В іншій частині рішення місцевого та апеляційного судів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська