Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/81/14 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження 22ц/778/2056/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Кухарь С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0265 філії - ЗОУ АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Управління державної міграційної служби України Запорізькій області, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0265 філії ЗОУ АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: УДМС України в Запорізькій області, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, Орджонікідзевський ВДВС Запорізького МУЮ про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначивши, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимог банку на загальну суму 499 695,07 грн..

Вищезазначена квартира, що належить ОСОБА_3, є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 07.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6 за №253.

Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з відмовою органу опіки та піклування надати дозвіл на примусову реалізацію квартири.

Враховуючи те що вимогу про виселення та зняття з реєстрації відповідачі отримали, проте у добровільному порядку відповідачі квартиру не звільнили, позивач просив суд виселити відповідачів з квартири №25 за адресою м. Запоріжжя, вул. Панфіловців, буд. 21, зняти їх з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою та стягнути судові витрати з відповідачів.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири №25, що знаходиться в будинку №21 по вул. Панфіловців у м. Запоріжжя.

Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі №25, що знаходиться в будинку №21 по вул. Панфіловців в м. Запоріжжі.

ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з нступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи слідує, що 07.06.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №543, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 55200 доларів США, на придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 07.04.2007 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних. Кредит було надано на строк до 04.04.2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №543 від 07.06.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" було укладено іпотечний договір №543-іф від 07.06.2007 року, за п. 3.1 якого, предметом іпотеки була квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 57,47 кв. м., яка належить відповідачу на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач звернувся до суду і рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.10.2012 року вказане рішення змінено в частині встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчої за звичайна ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а в частині вирішення питання щодо позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації скасовано, бо такі вимоги ухвалою суду від 11.05.2011 року були залишені без розгляду.

При цьому рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.10.2012 року у цій справі доводи ОСОБА_3 щодо необхідності попердньої згоди органів опіки і піклування для здійсненн будь-яких правочиів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти визнанні безпідставними, так як при укладенні договору іпотеки квартири права неповнолітніх жодним чином не порушувалися, вони не були вланиками цього майна, не були там зареєстрованмии, і сам іпотечний договір укладався фактично в момент придбання цього ж майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У іпотечному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 зазначено (п. 5.3), що іпотекодавець повідомляє, а іпотекодержатель приймає до уваги, що за адресою місцезнаходження квартири, що є предметом цього договору, не проживають та не зареєстровані малолітні та/або неповнолітні діти а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекдавець, а також відсутні малолітні та/або неповнолітні діти, що мають право користування квартирою.

Пунктом 3.3.11 передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки протягом 1 місяці з дати отримання такої вимоги, а також сприяти виселенню всіх мешканців, що зареєстровані та/або фактично проживають за адресою знаходження предмета іпотеки.

22.02.2012 року АТ "Ощадбанк" направило на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу №2/389/809 про звільнення квартири, яка є предметом іпотеки та щодо якої прийнято рішення про звернення стягнення, протягом місяця, з дня отримання цієї вимоги, проте відповідачі не звільнили в добровільному порядку квартиру, що стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про виселення.

За довідкою КП „ВРЕЖО №1 від 28.05.2008 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1зареєстрованих осіб не було /а.с.175/, також за довідками адресно-довідкового бюро УДМС України в Запорізькій області станом на 24.01.2014 року даних про реєстрацію неповнолітніх дітей відповідача: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не малось /а.с. 26, 27/.

Наведене свідчить, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, на момент укладення договору про іпотечний кредит неповнолітні діти не проживали і не було потреби отримання дозволу органу опіки та піклування при передачі житла в іпотеку, а вселення ОСОБА_3 після укладення договору іпотеки неповнолітніх дітей без погодження з іпотекодержателем відбулося всупереч умов зазначеного договору.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані, на письмову вимогу іпотекодержателя, або нового власника, добровільно звільнити житловий будинок, чи житлове приміщення, протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок, або житлове приміщення, у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового Кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані, на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника, добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення, у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Враховуючи, що квартира, яка є предметом іпотеки придбана за рахунок кредиту Банку, що на неї звернуто стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили, та що на момент укладення договору неповнолітні діти там не проживали, а були вселенні їх батьком всуперечь умов укледених ним договорів, позовні вимоги про виселення відповідачів з квартири є законним та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що ухвалене у цій справі рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта про порушення прав його неповнолітніх дітей з посиланням на норми Законів України „Про охорону дитинства, „Про основи соціального захисту дітей неможливо прийняти до уваги, бо за нормами цього законодавства саме на апелянта як на законного представника інтересів своїх неповнолітніх дітей покладено обовязки у законний спосіб забезпечення житлових прав останніх. Інші доводи апелянта відтворюють позовні вимоги позивача, яким дана належна та обєктивна оцінка судом першої інстанції при ухваленні рішення суду у цій справі.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: