Cправа № 621/2022/15-ц
Провадження № 2/621/998/15
РІШЕННЯ

іменем України

16.11.2015 року Зміївський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Нестерцової Н.В.

за участю секретаря - Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за ним в цілому право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 64,50 кв. м., житловою площею 32,50 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами - літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», «Ж», погрібом літ. «Д», убиральні літ. «Е», огорожі № 1, воріт № 2, колодязя № 3, колонки № 4 по АДРЕСА_1, після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

В обгрунтування позову зазначив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла його мати ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 32,50 кв. м., загальною площею 64,50 кв. м. за АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами - літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», «Ж», погрібом літ. «Д», убиральні літ. «Е» огорожі № 1, воріт № 2, колодязя № 3, колонки № 4, який належав їй в ? частині як власниці, згідно ст. 60 СК України та в ? частині згідно ст. 1261 ЦК України, як спадкоємиці першої черги.

Вказаний будинок мати успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 шляхом фактичного прийняття спадщини, оскільки до дня смерті в момент смерті, після смерті чоловіка, та на день своєї смерті проживала у зазначеному будинку. За життя мати не встигла звернутись до нотаріальних органів про видачу свідоцтв про право власності та права на спадщину за законом.

Шлюб між батьками був укладений 26.08.1952 року, що підтверджується відбитком на стр. 10 в паспорті Серії НОМЕР_1 виданого 29.07.2002 року Зміївським РВ УМВС України Харківської області на ім'я ОСОБА_3, але свідоцтво про шлюб не збереглось.

Факт фактичного прийняття спадщини підтверджується довідкою №729 від 17.06.2015 року Геніївської сільської ради, згідно якою на день смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, дійсно на день смерті був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_1. Крім нього, в будинку проживала та була зареєстрованою його дружина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

В період шлюбу у батьків народилось двоє дітей - він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7. За життя склав заповіт, який посвідчений секретарем Геніївської сільської ради за № 149 від 17.10.2006 року, яким заповідав все своє майно йому ОСОБА_1, але він вказаним заповітом не скористався, у встановлений ст. 1270 ЦК України заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини за заповітом не подавав, у зв'язку з чим, згідно ст. 1272 ЦК України вважається таким, що втратив право на спадкування, як за заповітом так і за законом після смерті батька. Також, заяви про прийняття спадщини після смерті батька у строки передбачені ст. 1270 ЦК України не подавала і відповідач - ОСОБА_2, яка також на день смерті батька проживала та була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з чим, згідно ст. 1272 ЦК України, також вважається такою, що втратила право на спадкування за законом після смерті батька.

Згідно довідки КП «Зміївське БТІ» за № 1874 від 26.06.2015 року право власності за ОСОБА_4 було оформлено згідно рішення виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.08.1990р. № 289, але, станом на 31.12.2012 року, він не звертався із заявою про видачу свідоцтва про право власності.

Згідно довідки Геніївської сільської ради за № 730 від 17.06.2015р. на день смерті матері - ОСОБА_3 вона проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, крім неї, на момент смерті, і по теперешній час ніхто не зареєстрований і не проживає.

За життя мати склала заповіт, який посвідчений секретарем Геніївської сільської ради за № 40 від 23.03.2011р., яким заповідала все своє майно сину ОСОБА_1 У встановлені законом строки він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері.

Відповідач по справі на день смерті матері не проживала у спадковому будинку, була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2, в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріального органу не подавала, у зв'язку з чим вважається такою, що втратила право на спадкування після смерті матері.

Заяву про прийняття спадщини ним до Зміївської ДНК подано 22.02.2012 року, у зв'язку з чим була заведена спадкова справа № 52451716, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.02.2012 року за № 29691738 Серії ТЖ № 005639.

Як вбачається з довідки КП «Зміївське БТІ» право власності за батьком було оформлено згідно рішення Виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.08.1990 року № 289, але станом на 31.12.2012 року він не звертався із заявою про видачу свідоцтва про право власності. Померла мати спадщину після смерті чоловіка прийняла фактично, шляхом проживанням та володінням спадковим будинком, але правовстановлюючі документи за життя не оформила. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права спадщину.

Відсутність правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості, позбавляє нотаріальний орган право видати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, у зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду з цим позовом.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 також у судове засідання не з'явилась, звернулась із заявою, в якій вказала, що заперечень проти позову не має, просить розглянути справу у її відсутність.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Геніївка Зміївського району Харківської області помер ОСОБА_4, що підтверджується керокопією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2, виданого 07.09.2009 року Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області, про що зроблено актовий запис за № 51. (а.с.14)

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3, виданого 03.02.2012р. Виконавчим комітетом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, про що зроблено актовий запис № 10. (а.с.13)

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували з 26.08.1952 року у зареєстрованому шлюбі (а.с.27) В період шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 виданого 30.11.1953р. Геніївською сільрадою, про що зроблено актовий запис за № 88 де батьками відповідно записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.20) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_5 виданого 20.06.1959р. Геніївською сільрадою, про що зроблено актовий запис за № 40 де батьками відповідно записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.21) Зміна прізвища з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» відбулось у зв'язку з укладання шлюбу з ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу Серії НОМЕР_6 виданого 07.05.1977р. Геніївською сільрадою про що зроблено актовий запис за № 13.(а.с.22)

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений секретарем Геніївської сільської ради за № 149 від 17.10.2006 року, яким заповідав все своє майно ОСОБА_1. (а.с.25)

ОСОБА_1 спадщини за заповітом не прийняв, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, на день смерті батька ОСОБА_4 проживав та значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується відбитком у паспорті Серії НОМЕР_7 виданого 11.04.1996р. Московським РВ ХМУ УМВД України в Харківській області. (а.с.25)

ОСОБА_2 спадщини після смерті батька не приймала, на день його смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується відбитком у паспорті Серії НОМЕР_8 виданого14.01.2002р. Зміївським РВ УМВС України в Харківській області. (а.с.10-11)

Як вбачається з довідки КП «Зміївське БТІ», право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 було оформлено згідно рішення Виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.08.1990р. № 289, але станом на 31.12.2012р. він не звертався із заявою про видачу свідоцтва про право власності. Інвентаризацйна вартість майна станом на 19.06.2015 року складає 128901 грн. (а.с.16)

Відповідно до довідки секретаря Геніївської сільської ради Гордієнко Н.М. №736 від 18.06.2015 року, домоволодіння, яка розташоване за адресою: АДРЕСА_1 згідно записів погосподарської книги числиться за ОСОБА_4. (а.с.28)

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 від 31.07.2015 року, встановлено його можливість надійної та безпечної експлуатації. (а.с.29-38)

Померла ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 шляхом проживанням та володінням спадковим будинком, що підтверджується довідкою № 729 від 17.06.2015 року Геніївської сільської ради, згідно якої на день смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7., дійсно на день смерті був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_1. Крім нього, в будинку проживала та була зареєстрованою його дружина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с.15)

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений секретарем Геніївської сільської ради за № 40 від 23.03.2011р., яким заповідала все своє майно сину ОСОБА_1. (а.с.26) В встановлені законом строки ОСОБА_1 до Зміївської ДНК Харківської області подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с.24,54)

Відповідач ОСОБА_2 на день смерті матері не проживала у спадковому будинку, була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2, в установлений законом строк, заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріального органу не подавала.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статі 1218 передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Станом на 1992 рік діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів по господарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Порядок було прийнято на виконання пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон), дія якого мала тимчасовий характер - до 31.12.2012р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012р. № 5496 до Закону були внесені зміни, якими було продовжено дію пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону до 31.12.2013р..

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був збудований у 1956 році та належав ОСОБА_4 Дружина померлого ОСОБА_3, прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто відбувся перехід права власності.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, прийняв спадщину за заповітом, однак оформити свої спадкові права не має можливості за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.1216,1218,1268,1225 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,ч.2 ст.197, 209,212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати право власності в порядку спадкування за заповітом в цілому за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 32,50 кв. м., загальною площею 64,50 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами - літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», «Ж», погрібом літ. «Д», убиральні літ. «Е», огорожі № 1, воріт № 2, колодязя № 3, колонки № 4, розашовані за адресою: АДРЕСА_1, після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: