Справа №618/752/15-ц
Провадження №2/618/225/15
17 листопада 2015 року
Дворічанський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Буніна Є.О.,
за участю секретаря Козирєвої О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в cмт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-
встановив:
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 до суду повторно не зявилася, не повідомила про причини неявки. Про час і місце судового засідання вона повідомлялася належним чином. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
У вказаному будинку, окрім позивачки зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про склад сімї, № 1245 від 25 вересня 2015 року виданої виконавчим комітетом Тавільжанської сільської ради (а.с. 11).
Відповідачка по справі хоча і зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично з серпня 2014 року по теперішній час в належному позивачці будинку не проживає, що підтверджується актом завіреним секретарем Тавільжанської сільської ради від 25 вересня 2015 року (а.с. 12).
Факт реєстрації в домоволодінні ОСОБА_1 складає для позивачки певні незручності та зайві витрати, неможливість оформити субсидію на житлово-комунальну послуги, отримувати соціальну допомогу.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.
Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог.
Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано.
Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивачки володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 208, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 (десяти) днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Є.О. Бунін