№ 308/3832/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Ревачко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 30.10.2013 року вона за договором позики передала позичальнику ОСОБА_2 гроші в сумі 23144 грн., що підтверджується наданою розпискою від 30.10.2013 року.

Позивач зазначає, що відповідач частково повернув борг в сумі 3 800,00 грн., що підтверджується розпискою від 15.04.2014 року та 18.06.2014 року.

У розписці відповідач зобовязався повернути кошти 01.03.2014 року. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобовязання не виконав в повному обсязі.

А тому позивач просить стягнути із ОСОБА_2 борг у розмірі 19 344,00 грн. на її користь, а також судові витрати в розмірі 2 743,60 грн.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, однак останній подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання на вказану дату та час не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.10.2013 року ОСОБА_1 за договором позики передала позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23144 грн., що підтверджується наданою розпискою від 30.10.2013 року.

Згідно з положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вимогами ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування

грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що відповідач частково повернув борг в сумі 3 800,00 грн., що підтверджується розпискою від 15.04.2014 року та 18.06.2014 року.

Як зазначено в розписці відповідач зобовязався повернути кошти 01.03.2014 року. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобовязання не виконав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідачем до 01.03.2013 року не повернуті кошти за договором в повному обсязі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 понесла витрати, пов'язані із розглядом вищевказаної справи на правову допомогу в сумі 2500 гривень та 243,60 гривень на оплату судового збору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу та витратина оплату судового збору мають бути відшкодовані в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,88,213,215,226 ЦПК України,-

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 борг в сумі 19 344, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги фахівця у галузі права в розмірі 2 500,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано до Ужгородського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лемак О.В.