Справа № 304/1011/15-ц
Провадження № 2/304/404/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2015 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Ганька І. І.,
при секретарі - Соханич Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління ДМС України в Закарпатській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -
Позивачка звернулася в суд із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 1994 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 В даному будинку є зареєстрована ОСОБА_2, яка фактично там не проживає з дня реєстрації та на скільки їй відомо така емігрувала до Сполучених Штатів Америки, де проживає й на даний час. Оскільки прописка відповідачки у будинковій книзі створює перешкоди у здійсненні нею права користування, володіння та розпорядження своїм нерухомим майном, тому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зобов'язати ГУ ДМС України в Закарпатській області зняти її з реєстраційного обліку у вказаному будинку.
У судове засідання позивачка не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила такі задовольнити та не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 та представник Головного управління ДМС України в Закарпатській області у судове засідання повторно не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У судове засідання треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також не з'явилися, подали заяви, у яких просять розгляд справи провести без їх участі, заперечень щодо задоволення позову не мають.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та членам її сім`ї - чоловіку ОСОБА_3 та доньці ОСОБА_4 належить на праві спільної приватної власності будинок АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 жовтня 1994 року (а. с. 6 ).
Також встановлено, що у вказаному будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, хоча декілька років фактично там не проживає, що підтверджується копією будинкової книги та довідкою виконкому Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а. с. 7, 9-13).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Оскільки відповідачка ОСОБА_2 декілька років не проживає у будинку АДРЕСА_1 і фактичне місцезнаходження її невідоме, то позов в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим.
Що стосується позову в частині скасування реєстрації відповідачки ОСОБА_2 в будинку позивачки, то суд приходить до наступного.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Відповідно до ст. 11 цього Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).
У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимога про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можлива лише при вирішенні спору про житлові права.
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Так, як роз'яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Отже, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині скасування реєстрації відповідачки ОСОБА_2 в будинку позивачки також підлягає до задоволення.
Судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 316 ч. 1, 317 ч. 1, 319 ч.1, 321 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 72, 150 ЖК Української РСР, ст. ст. 11, 88, 212-215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління ДМС України в Закарпатській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1, що належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї - чоловіку ОСОБА_3 та доньці ОСОБА_4, знявши її з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три шістдесят) грн. 60 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: Ганько І. І.