АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1892/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Орел С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівПальонного В. С. , Нерушак Л. В.
при секретаріВосколович-Литвин Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із вказаним позовом, яким просило звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 107,10 кв. м. та земельну ділянку загальною площею 0,0814 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та які належить іпотекодавцю (ОСОБА_6.) на праві власності на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2301/0908/88-1088 від 08.09.2008, яка складає 949 737,77 грн. (за кредитом - 396316,92 грн., по відсотках - 230098,97 грн., пеня - 323321,89 грн.) шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

В обґрунтування заявлених вимог указує на те, що 08.09.2008 між ВАТ «Сведбанк», як кредитором, та ОСОБА_7, як позичальником, укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кошти в сумі 50000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах передбачених договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_6, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки №2301/0908/88-1088-Z згідно якого відповідач ОСОБА_6 передала банку в іпотеку наступне майно: житловий будинок загальною площею 107,10 кв. м. та земельну ділянку загальною площею 0,0814 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та належать іпотекодавцю на праві власності.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_7 кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Проте, ОСОБА_7 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушує умови кредитного договору, тому станом на 01.06.2013 має прострочену заборгованість: за кредитом - 49583,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складало - 396316,92 грн.; по відсотках - 28787,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складало - 230098,97 грн.; пені - 40450,63 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складало 323321,89 грн.

Далі 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», як клієнтом, та факторинговою компанією «Вектор Плюс», як фактором, укладено договір факторингу, відповідно умов договору банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. У подальшому, 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як клієнтом, та ТОВ «Кредитні ініціативи», як фактором, укладено договір факторингу згідно якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №2301/0908/88-1088 від 08.09.2008, позичальником згідно якого є ОСОБА_7

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2013 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, забезпечених іпотекою, у банка виникло право звернути стягнення на іпотечне майно, яке згідно договорів факторингу перейшло до позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 08.09.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», як кредитором, та ОСОБА_7, як позичальником, укладено кредитний договір №2301/0908/88-1088, за яким банк надав позичальнику кошти в сумі 50000,00 доларів США з терміном повернення по 07.09.2018 під 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.27-29).

Для забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» (ПАТ «Сведбанк»), як іпотекодержателем, та ОСОБА_6, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки № 2301/0908/88-1088-Z (а.с.32-34), згідно п.2 якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок №47 загальною площею 107,10 кв. м. та земельну ділянку загальною площею 0,0814 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Далі 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», як клієнт, та факторинговою компанією «Вектор Плюс», як фактором, укладено договір факторингу, за яким банк передав фактору свої права вимоги до боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_7 за кредитним договором №2301/0908/88-1088 від 08.09.2008 (а.с. 9-14). Також 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як клієнтом, та ТОВ «Кредитні ініціативи», як фактором, укладено договір факторингу, за яким клієнт передав фактору свої права вимоги до боржників, зокрема відповідача ОСОБА_7М за кредитним договором № 2301/0908/88-1088 від 08.09.2008 (а.с.15-23). Крім 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як клієнтом, та ТОВ «Кредитні ініціативи», як фатором, укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передав ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги до боржників, зокрема відповідача ОСОБА_6 за іпотечним договором №2301/0908/88-1088-Z від 08.09.2008 (а.с.24). Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Внаслідок неналежного виконання своїх договірних зобов'язань у позичальника за кредитним договором ОСОБА_7 виникла заборгованість: 49583,00 дол. США, що на день розрахунку за курсом НБУ становить 396 316,92 грн., заборгованості за тілом кредиту; 28787,56 дол. США, що на день розрахунку за курсом НБУ становить 230098,97 грн. заборгованості по відсотках, 40450,63 дол. США, що на день розрахунку за курсом НБУ становить 323 321,89 грн. пені.

Доказів належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором суду надано не було.

18.06.2013 за вих. №38-8 представник ТОВ «Кредитні ініціативи» направив позичальнику ОСОБА_7 та іпотекодавцю ОСОБА_6 повідомлення про необхідність усунення порушень та вимогу про добровільне виселення щодо погашення заборгованості по кредиту в загальній сумі 949 737,77 грн., а у випадку непогашення заборгованості, боржників повідомлено про те, що будуть здійснені заходи щодо звернення стягнення на майно за іпотечним договором №2301/0908/88-1088-Z від 08.09.2008.

Колегія суддів враховує, що згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в установлений строк; ст.611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; ч.ч.1, 2 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Одночасно відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Відтак установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові про звернення стягнення на майно, обтяжене іпотекою для забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії цього Закону не підлягає виконанню (правова позиція ВСУ, висловлена у справі № 6-57цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України).

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника); ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі викладених вище фактичних обставин справи та норм законодавства колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про необхідність звернення стягнення на користь позивача у справі, який отримав відповідне право згідно договорів факторингу (про відступлення права вимоги), на предмет іпотеки для погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, так як належне виконання кредитних зобов'язань останнього забезпечено відповідним договором іпотеки.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що у позивача у справі відсутнє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, так як між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» не було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладеним 08.09.2008 між ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк», оскільки згідно відповідних договорів факторингу від банку до факторингової компанії «Вектор Плюс» , а в подальшому до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги до позичальника за кредитним договором, належне виконання якого останнім забезпечено договором іпотеки. При цьому право вимоги за договором іпотеки є похідним від права вимоги за кредитним договором.

Крім того, згідно п. 2.1 договорів факторингу від клієнтів до факторів переходить право вимоги не лише за кредитними договорами, а й за договорами забезпечення, у тому числі іпотечними договорами, що підтверджується наданими позивачем належним чином завіреними копіями відповідних угод та додатків до них.

Предметом договорів факторингу фактично є перехід права вимоги щодо виконання грошового зобов'язання про сплату кредитних коштів, яке забезпечено договором іпотеки, отже апеляційні доводи про неможливість передати за договором факторингу право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості колегія суддів вважає безпідставними.

Також колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що договір факторингу, укладений 28.11.2012 між факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», суперечить нормам ст. ст. 228, 1078 ЦК України та є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У даному випадку у матеріалах справи відсутні докази того, що наявні договори факторингу порушують публічний порядок з підстав чого є нікчемними. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду по суті, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судових витрат в солідарному порядку, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства України та відповідним роз'ясненням п.35 Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року за №10, якими передбачено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7, ОСОБА_6. про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідіно змінити, скасувавши його в частині розподілу судових витрат по справі та розподілити їх пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, тобто по 1720,50 грн. з кожного.

В решті рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задоволити частково.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - змінити, скасувавши його в частині розподілу судових витрат по справі .

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по 1720,50 грн. з кожного на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі .

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :