"28" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Калини О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27.10.2015 року відповідач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою.
Поряд з цим, посилаючись на наявність хвороби відповідач не додав до свого клопотання жодного доказу хворобливого стану. Крім того, із форми та змісту заяви про відкладення розгляду справи вбачається, що відповідач особисто подав відповідне клопотання через канцелярію суду за день до призначеного судового засідання (27.10.2015 року), що викликає об'єктивний сумнів у наявності хвороби, яка дійсно позбавляє відповідача можливості з'явитись до приміщення суду для участі в судовому засіданні.
За таких обставин суд не визнає повідомлені відповідачем причини неявки в судове засідання поважними.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.10.2014 року між позивачем як кредитодавцем, та відповідачем як позичальником, був укладений кредитний договір №500963103 (а.с. 4-7).
Згідно п. 2.8. укладеного між сторонами договору кредиту, комісійна винагорода банку за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом - 1,89% від суми кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання щодо видачі кредиту виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 27.10.2014 по 28.08.2015 року (ф. 281) (а.с. 14).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник порушив умови договору кредиту щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами і встановленої комісії за управління кредитом у відповідності до платіжного календаря, який передбачає щомісячне часткове повернення кредиту, нарахованих відсотків та комісії, у зв'язку з чим на підставі положень ст. 1050 ЦК України та умов п. 15. договору кредиту, банк набув права дострокового стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій.
Вказана сума заборгованості складається з:
- 1873,82 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом;
- 3453,73 грн. - комісія за управління кредитом;
- 1627,64 грн. - штраф за прострочення сплати платежів.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Згідно п. 4. договору кредиту, позичальник зобов'язується у разі повторного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом №1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50,00 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває п'ять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов'язується сплатити кредитору штраф у розмірі 150,00 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу.
Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення штрафу за порушення строків сплати чергових платежів є законними, а проведений розрахунок пені вірним.
Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог банка про стягнення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 549, 550, 610-612, 1050, 1054 ЦК України,
Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -