Справа № 751/5167/15-ц Провадження № 22-ц/795/2087/2015 Головуючий у I інстанції Іващенко А. І. Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Скрипки А.А., Хромець Н.С.

при секретарі Мартиновій А.В.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуютьсяз позивача на утримання доньки Анни, ІНФОРМАЦІЯ_1, був задоволений частково розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_1 зменшено з ? частини до 1/6 частини від усіх видів доходу ( заробітку) відповідача.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог незаконне, так як воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм права.

Апелянт вважає, що суд невірно застосував ст. 192 СК України, не врахував розяснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів. Зокрема, відповідач вказує, що суд обмежився лише встановленням факту зміни сімейного стану позивача ( створив сімю, народилась дитина), проте, позивач не довів, а суд не встановив, вважає апелянт, факту погіршення матеріального стану позивача в звязку із зміною сімейного стану.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду на те, що доходи позивача значно вищі ніж доходи її, хоча їх діти мають рівні права на забезпечення необхідних потреб, а зменшення аліментів призведе до порушення прав дитини, встановлених ч.2 ст.51 Конституції України, Законом України „ Про охорону дитинства, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Також, апелянт вважає, що судом не у повному обсязі зясовані та встановлені обставини справи, не досліджено рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова, яким були стягнуті аліменти на дитину у 2010 році, а у мотивувальній та резолютивній частині рішення допущені розбіжності при зазначенні дати рішення суду про стягнення аліментів. Отже, у скарзі зазначається, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, зокрема, ст.ст.10,11 та ст.213 ЦПК України.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, пославшись на обставини, викладені у її доводах. Факт, що позивач у 2010 році працював на кількох роботах, з заробітку на яких стягувались аліменти, відповідач не заперечувала, підтвердила також той факт, що після рішення суду вона отримала пять виконавчих листів для предявлення їх за місцем роботи ОСОБА_1 для відрахування аліментів.

Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу просив відхилити, вважає її безпідставною. Зазначив, що сам факт збільшення сімї, необхідність утримання ним дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, свідчить про погіршення його матеріального стану. Крім того, зазначив, що у 2010 році ( коли ухвалювалось рішення про стягнення аліментів) він працював на кількох роботах, з заробітку на яких відраховувались аліменти, а на даний час працює лише в одній установі і має заробіток лише там.

Відповідно до п.4 ст.10 ЦПК України апеляційний суд за клопотанням сторін дослідив додатково рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.09.2010 року про стягнення аліментів, а також дослідив та приєднав до матеріалів справи копію наказу з місця роботи ОСОБА_4 про те, що їй 27.04.2015 року надана відпустка по догляду за дитиною до 3 років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справі у апеляційному суді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково та зменшуючи розмір стягнутих з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ? частини до 1/6 часини від усіх видів доходу( заробітку), суд першої інстанції виходив з того, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в інтересах малолітньої доньки Анни ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів, матеріальний стан позивача дійсно погіршився, оскільки, у позивача збільшився склад сімї ( одружився, народилась дитина).

З висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони грунтуються на вимогах закону, яким регулюються спірні правовідносини, та відповідають матеріалам справи.

Судом на підставі наданих позивачем доказів, встановлено і відповідачем не заперечується, що відповідно до рішення суду від 14.09.2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки Анни, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуті аліменти у розмірі ? частини доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 працює завідувачем кафедри Чернігівського національного технологічного університету, його заробіток за період з травня 2014 по квітень 2014 року становить 87513,12 грн , тобто, середньомісячний 7292,76 грн , з них на утримання доньки за цей період сплачено 17462,14 грн , в середньому по 1455 грн щомісяця( а.с.8).

22.02.2015 року народився ОСОБА_5, батьком якого є ОСОБА_1В, а матірю ОСОБА_6 ( а.с.6), також, 17.04.2015 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 ( а.с.5).

Встановлено, що дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Отже, вся сімя фактично перебуває на утриманні ОСОБА_1 і його заробіток є джерелом її існування.

Враховуючи встановлене, вбачається, що на відміну від рішення 2010 року, яким були стягнуті аліменти на утримання доньки Анни, матеріальний стан позивача на момент звернення з даним позовом також погіршився за рахунок того, що він на даний час має одне постійне місце роботи і заробіток розподіляється на чотирьох осіб, у тому числі у вигляді аліментів і на доньку Анну, яка проживає окремо.

Вказані обставини відповідачем не спростовані, доказів на обґрунтування заперечень проти позову не надано.

Встановлені обставини свідчать про погіршення майнового стану позивача, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих з нього за рішенням суду від 14.09.2010 року на доньку Аннну.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту погіршення матеріального стану ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки спростовуються встановленими обставинами на підставі наявних у справі та досліджених судом доказів.

Доводи апелянта про допущені помилки при посиланні у рішенні на дату судового рішення , яким були стягнуті аліменти, не заслуговують на увагу, так, як допущена механічна описка у мотивувальній та резолютивній частині рішення на суть рішення не вплинула та виправлена судом в порядку , передбаченому ст. 219 ЦПК України, а саме, шляхом постановлення ухвали про виправлення описки ( а.с.65).

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довсти належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається на обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Позивач такі докази суду надав, у той час, як відповідачем, який проти позову заперечував, не надано будь яких доказів, які б спростовували позов.

На підставі викладеного , апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було у достатній мірі та у обсязі, необхідному для вирішення спору, зясовано всі обставини справи, з дотриманням вимог ст. 57-59 ЦПК України було досліджено наявні у справі докази, забезпечено їх правову оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно визначено характер спірних правовідносин та вірно застосовано закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: