Справа № 752/9087/15-ц
Провадження № 2/752/4171/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
25 вересня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва
під головуванням судді Мирошниченко О.В.
при секретарі Криган Л.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позово ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути матеріальну шкоду в розмірі 6 796 гривень 64 копійки , моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень та судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 22 грудня 2014 року о 18 год. 30 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Деу Ланос» д.н.з. НОМЕР_3, по вул. Васильківській, 90 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не надав дорогу йому дорогу, на неврегульованому пішохідному переході. Внаслідок порушення правил дорожнього руху відповідачем здійснено наїзд на позивача, що призвело до ушкодження транспортного засобу та нанесення позивачу тілесних ушкоджень.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вини водія автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2
Крім того, зазначає про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування та пошкодженням одягу, що складає загальну суму 6 769 гривень 64 копійок.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх з викладених обставин, які зазначені в позовній заяві.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з'явилась, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено що, 22 грудня 2014 року о 18 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Деу Ланос» д.н.з. НОМЕР_3, по вулиці Васильківській, 90 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки та, не надав дороги пішоходу ОСОБА_1, який переходив дорогу по неврегульованому пішохідному переходу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода, що призвело до пошкодження транспортного засобу та отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доході громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
В результаті вказаного ДТП позивач ОСОБА_1, отримав наступні тілесні ушкодження: забійна рана потиличної ділянки голови, справа ссадна голови, забій м'яких тканин лівої гомілки, садна та забої м'яких тканин правої гомілки.
Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст.61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Оскільки винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП встановлено вищевказаною постановою, остання не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до абз.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. "Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (із наступними змінами) та абз. 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України, визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Як встановлено судом, в результаті вказаного (ДТП) позивачу ОСОБА_1 заподіяно матеріальну шкоду, яка складається із витрат, пов'язаних на придбання необхідних ліків, сума витрат, згідно наданих чеків, складає 6769 гривень 64 копійок.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом
Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами і доповненнями) та Згідно п. 6 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тобто, нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди, лише якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Беручі до уваги встановлені факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 як власник джерела підвищеної небезпеки - «Деу Ланос», д. н. з. НОМЕР_3, несе відповідальність за спричинену позивачу моральної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Оцінюючи надані суду у судовому засіданні оригінали квитанцій стосовно вартості матеріальної шкоди, а саме оригінали квитанцій на придбання ліків на суму 667 гривень та оригінал квитанції шкіряної куртки на 4000 гривень, яка була пошкоджена під час дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до часткового задоволення вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.
Згідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.
Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд приймає до уваги, що в результаті трагічної події, дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_1 втратив нормальні життєві зв'язки і морально та фізично страждає, та вважає розумним, виваженим і справедливим стягнути суму моральної шкоди в розмірі 2 000 гривень.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. "Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (із наступними змінами), Постанова Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ст.ст. 10, 56, 57-61, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд - В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 4667 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.
В інших частинах позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївського районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя