РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Діденко С.А..,

при секретарі - Коломойцеві М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Пята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності на самочинно побудований садибний (індивідуальний) житловий будинок з прибудовами,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Б-1» площею 16.0 м2 та житловою площею 9,3 м2. з урахуванням самочинно побудованої прибудови літ. «б-1» площею 15,4 м2, а всього по літ. «Б-1» загальною площею 31,4 м2, житловою площею 9,3 м2 та навіс літ. «К» площею 6,4 м2, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Челюскінців, 48; визнати за нею право власності на самочинно побудований садибний (індивідуальний) житловий будинок площею 57,4 м2 літ. «Г-1», житловою площею 17,6 м2, сарай літ. «Л» площею 19,0 м2, льох літ. «Н» площею 3,8 м2, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул Челюскінців. 48.

Свої позовні вимоги вона обгрунтувала тим, що 26.09..2014р. вона звернулася із заявою про фактичне прийняття спадщини до П'ятої ХДНК, але державним нотаріусом ОСОБА_2 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері -ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4) М.О., яка померла 19.02.2009 p., на підставі того, що право власності на спадкове майно - житловий будинок з прибудовами за адресою: м. Харків, вул. Челюскінців, 48, зареєстроване за ОСОБА_5., який є її (позивача) прапрадідом. ОСОБА_6.І. набув право власності на цей будинок і на земельну ділянку, на якій він знаходиться, згідно «Запродажной записи» від 30.10.1908 р. (набув право власності з виплатою продавцеві всіх належних платежів 20.10.1917 p.). Після подій у жовтні 1917р. житловий будинок було націоналізовано, а потім знову повернуто ОСОБА_5 згідно постанови жилкомісії з денаціоналізації будинків. Власник спірного житлового будинку з прибудовами мав трьох спадкоємців, а саме: сина, ОСОБА_7, який помер у 1973р. (точна дата смерті позивачу не відома), та який, наскільки відомо позивачу, спадкоємців не мав; дочку, ОСОБА_8, дата смерті якої позивачу не відома та яка, наскільки відомо позивачу, спадкоємців не мала; дочку, ОСОБА_6, яка померла у 1973р. (точна дата смерті позивачу не відома), яка була прабабою позивача, та яка мала єдиного спадкоємця - дочку ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_10, яка була бабою позивача, і яка померла 09.01.2006р. Баба позивача, ОСОБА_9, мала двох спадкоємців: сина ОСОБА_11, який помер 27.04.2004р., спадкоємців не мав; дочку ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_12 (мати позивача), яка померла 19.02.2009р. Враховуючи той факт, що рідних братів та сестер позивач не має та той факт, що до сьогоднішнього дня жодна особа не зверталась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, то єдиним спадкоємцем спірного житлового будинку є вона позивач, тому вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4) М.О., яка померла 19.02.2009р., оскільки постійно проживала з матір'ю у спірному житловому будинку, доглядала за ним, вела господарство, доглядала за матір'ю та забезпечувала її матеріально. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку, що підтверджується реєстрацією за даним адресом 02.06.1998 р.

ОСОБА_3 вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері (баби позивача) ОСОБА_9, яка померла 09.01.2006р., оскільки постійно проживала з матір'ю у спірному житловому будинку, доглядала за ним, вела господарство, доглядала за матір'ю.

Баба позивача, ОСОБА_9, вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері (прабаби позивача), ОСОБА_6, яка померла у 1973р., оскільки постійно проживала з матір'ю у спірному житловому будинку, доглядала за ним, вела господарство. Дане твердження ґрунтується на наступних нормах ЦК Української РСР від 18.07.1963р. Згідно ст.548 ЦК України (1963 р.)для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В силу норми п.1 ч.1 ст.549 спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. ЦК Української РСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину чи то за законом, чи то за заповітом. У свою чергу, прабаба позивача, ОСОБА_6, відповідно до вказаних вище правил статей 548, 549 ЦК УРСР, вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті свого батька (прапрадіда позивача), ОСОБА_5, оскільки постійно проживала з ним у спірному житловому будинку, доглядала за ним, вела господарство.

Крім успадкованого будинку (літ. «Б-1» у технічному паспорті), позивачем у 2005 було завершене самочинно розпочате будівництво прибудови літ. «б1» площею 15,4 м , а у 2011р. - житлового будинку літ. «Г-1» загальною площею 57,4 м2, житловою площею 17,6 м2. Цей житловий будинок літ. «Г-1» та прибудова літ. «б1» примикають до успадкованого житлового будинку та розташовані на тій самій земельній ділянці, що й спадковий будинок.16.10.2015р. експертом ОСОБА_13 на замовлення позивача надано Звіт про проведення технічного обстеження садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «Б-1» з прибудовою літ. «б-1», садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «Г-1» з льохом літ. «Н» та ґанком літ. «г», господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Челюскінців, 48.Відповідно до звіту встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно зведених та переобладнаних будівель.

Права власників сусідніх земельних ділянок не порушені.

У судовому засіданні представник позивач позивні вимоги підтримав.

Відповідач представник ХМР у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивач не звертався до інспекції державного будівельно-архітектуроного контролю з питання прийняття в експлуатацію самочинно зведених будівель, а тому відсутній спір, з приводу якого суд мав би розглянути та задовольнити вимоги позивача.

Третя особа нотаріус 5 ХДНК у судове засідання не зявився , про час і місце судового засідання повідомлений належним чином , заяв про відкладення розгляду справи суду не надав.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вчинивши дослідження матеріалів справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позов містить одночасні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок літ. Б-1 та на самочинні будівлі і прибудови , в порядку ст..376 ЦК України , які розміщено на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Челюскінців, 48.

Згідно довідки КП «Харківське місьБТІ» право власності на домоволодіння по вул.Челюскінців, 48, станом на 31.12.2012р. зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі постанови жилко місії по денаціоналізації будинків при Харківському міськвиконкомі від 13.11.1992р. (а.с.17).

Своє право на спадкування нерухомого майна власника ОСОБА_5 позивач обґрунтовує фактичним прийняттям спадщини від матері ОСОБА_4 , яка в свою чергу прийняла її від інших спадкодавців, її рідних , які також прийняли спадщину від попередніх спадкодавців шляхом фактичного прийняття спадкового майна, в порядку ст. ст.548 ЦК України (1963 р.)

Проте, доказів щодо прийняття спадщини від спадкодавця ОСОБА_5 ОСОБА_14 , а в подальшому ОСОБА_4 та їх родинних звязків з спадкодавцем суду не надано.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.6 постанови №5 від 07.02.2014 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту реєстрації речового права на нерухоме майно. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно правовстановлюючими є документи , що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця , що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

За ОСОБА_14 , а в подальшому ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно не реєструвалося . Документів що підтверджують підставу для переходу права власності суду також не надано. Факт проживання позивача у відповідному домоволодінні на час розгляду справи не є доказом прийняття спадщини від осіб , щодо яких відсутні дані про отримання ними майна у спадок у визначений законом порядок.

Тому позовні вимоги позивача уцій частині є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача щодо права власності на самочинне будівництво є безпідставними і задоволенню не підлягають за наступних обставин.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо ) виникає з моменту завершення будівництва і прийняття його в експлуатацію .

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, зокрема, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Позивач не звертався до ІДАБК з приводу прийняття самочинно зведених будівель до експлуатації . Дані про наявність спору з цього приводу відсутні .

За таких обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208-218 ЦПК України, ст.376, 316,328,376,1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_15 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ