Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/822/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Махіборода Н.О.
Провадження № 22-ц/778/5865/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконними дій щодо списання грошових коштів з особистого рахунку та стягнення з банку незаконно списаних коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду за позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконними дій щодо списання грошових коштів з особистого рахунку та стягнення з банку незаконно списаних коштів.

В обґрунтування вимог зазначила, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського рахунку НОМЕР_1 (допомога на дитину) та НОМЕР_2 (пенсійні виплати).

В односторонньому порядку банком з карткового рахунку № НОМЕР_1 проведено автоматичне списання грошових коштів, а саме: 12 грудня 2013 p., списано - 65, 00 грн. та 379,59 грн., 13.01.14 p. - 8,51 грн., 16.01.14 p. - 36,75 грн. та 65,00 грн., 17.01.14 p. -379,59 грн. З карткового рахунку № НОМЕР_2 списано кошти в розмірі - 957,85 грн. Також відповідачем 24 червня 2015 p. здійснено протиправне списання депозитних коштів з рахунку НОМЕР_3 в сумі - 652,16 дол. США.

Загальна сума протиправно списаних коштів станом на 13.07.2015 p., складає 1892,00 грн., та 652,16 дол. США.

Неодноразово зверталась до банку із заявами про надання інформації стосовно списання зазначених коштів. 06 грудня 2014 p. листом за № 20.1.0.0.0/7-20141104/2779 її повідомлено, що зазначені кошти були списані банком за завдану нею матеріальну шкоду.

Вважає зазначені дії ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними та такими, що порушують її права, з наступних підстав.

Чинним цивільним законодавства передбачена можливість списання грошових коштів з рахунка володільця лише за його розпорядженням або на підставі рішення суду. В порушення ст.ст. 1073, 1074 ЦК України після неодноразових звернень банк не провів негайне перерахування списаних коштів на її рахунок.

Крім того, посилання банку на спричинення нею матеріальної шкоди не відповідає дійсності та документально не підтверджене. Банком не надано жодного документа, на підставі якого він мав підстави проводити списання коштів з її рахунку за завдану матеріальну шкоду.

На підставі зазначеного просила визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» за фактом списання грошових коштів в розмірі 1892,00 грн. та 652,16 дол. США незаконними; стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправно списані кошти з особистих рахунків в сумі - 1892,00 грн. з депозитного договору в валюті вкладу - 652,16 дол. США; 250,00 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно списання з банківських рахунків, відкритих 21 червня 2015 року на ім'я ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 1892,00 грн., та з депозитного рахунку від 23 грудня 2012 року 652,16 дол. США. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» користь ОСОБА_3 протиправно списані кошти з особистих рахунків НОМЕР_1 (допомога на дитину) та НОМЕР_2 (пенсійні виплати) в сумі - 1892,00 грн., з депозитного рахунку у валюті НОМЕР_3 - 652,16 дол. США; суму судового збору - 243,60 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ОСОБА_3 мала заборгованість перед банком в розмірі 47132,22 грн., згідно звіту «Про результати проведення експрес-перевірки високо ризикових операцій» від 23.11.2009 року № КТ-БТ-2008/1-416 були виявлені факти внутрішнього шахрайства з боку колишнього співробітника банка - позивача по справі, між банком та ОСОБА_3 укладався договір про повну індивідуальну відповідальність. Вважає, що дії ОСОБА_3 щодо укладання договору про надання банківських послуг, а також депозитного договору свідчать про її згоду на договірне списання коштів з її рахунків в погашення заподіяної шкоди.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_3 подала заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України

Суд, встановивши, що відповідачем не надано доказів наявності у ОСОБА_3 заборгованості перед ним і банк списав кошти з банківського рахунку без розпорядження клієнта, не на підставі рішення суду та без наявності будь-яких інших підстав, передбачених законом або укладеним між сторонами договором, відповідно до ст. ст. 1066, 1067, 1071, 1074 ЦК України дійшов правильних висновків про задоволення позову та покладення на відповідача обов'язку повернути позивачу списані кошти.

Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права, щодо встановлених обставин справи суд дійшов вичерпних юридичних висновків і правильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про правомірність дій банку є неприйнятними, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 ст.11 ЦК України).

Правовідносини між банком і клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України,а правовідносини про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків - трудовим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 1.39 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» примусове списання - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Тобто примусове списання коштів із рахунка клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача щодо особи - володільця рахунка, незалежно від його волевиявлення.

При розгляді справи не встановлено жодної із підстав, передбачених у статті 1071 ЦК України, для списання коштів з рахунка ОСОБА_3

Судом встановлено, що розпорядження про списання грошових коштів з рахунку від позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходило. Позивачка не отримувала кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідно і заборгованості за кредитними договорами перед відповідачем не мала. А тому суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для списання грошових коштів відповідачем з рахунку клієнта згідно з п. 1.1.3.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг.

Банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, що є власністю останнього, поза межами договору між банком і клієнтом; будь-яке рішення, прийняте судом стосовно володільця рахунка, яке б давало банку права здійснити списання коштів з особового рахунка, відсутнє.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працювала в ПАТ КБ «ПриватБанк» з 18.08.2004 р. по 02.08.2007 р., на час списання коштів не перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Банк в обґрунтування здійсненних списань посилався на погашення заборгованості перед банком, яка виникла, за твердженням відповідача, в зв'язку з заподіяною ПАТ КБ «ПриватБанк» шкодою в сумі 47132,22 грн. неправомірними діями ОСОБА_3 під час роботи в ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді провідного спеціаліста з продажу роздрібних послуг клієнтам.

Відповідно до положень ст. ст. 130, 138 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність вказаних умов.

Норми трудового законодавства не передбачають право роботодавця стягувати заподіяну працівником шкоду, яка перевищує розмір середньо місячного заробітку, без звернення до суду з відповідним позовом.

Так, згідно з вимогами ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Суд дав правильну правову оцінку висновкам службового розслідування служби безпеки банку від 23.06.2008 р., 26.02.2009 р., 05.08.2009 р., 24.03.2011 р., зазначені висновки не є допустимим доказом наявності грошового зобов'язання позивачки перед відповідачем. Проведення службового розслідування лише давало банку підстави для вирішення в порядку ст.136 КЗпП України питання щодо матеріальної відповідальності ОСОБА_3 Оскільки згоди на добровільне відшкодування шкоди ОСОБА_3 не давала, рішення суду про відшкодування шкоди банк не має, дії банку щодо одностороннього списання грошових коштів позивача не можуть вважатися законними.

За таких умов суд обґрунтовано дійшов висновку, що порушені права ОСОБА_3 підлягають відновленню.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: