У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просив: визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 16 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 24 лютого 2010 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Позивач посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належала йому на праві власності. Вказував на те, що у нього виникли борги зі сплати комунальних послуг та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запропонували йому допомогу, яка мала полягати у тому, що вони оплачують його борги за комунальні послуги, надають йому матеріальну допомогу, купують їжу, ліки та однокімнатну квартиру. Він погодився укласти з відповідачами договір, оскільки перебував під впливом тяжкої для нього обставини. Сторони домовились про сервітут щодо безоплатного та безстрокового користування дарунком, надання необхідної матеріальної допомоги, забезпечення ліками та харчуванням, купівлі для нього однокімнатної квартири. Перші два місяці після укладення договору відповідачі сумлінно виконували свої зобов'язання, а потім припинили.

З 2010 року відповідачі відрізали опалення: тітан та газову колонку. Він звернувся до Дрогобицької міжрайонної прокуратури де дізнався, що фактично між ним і відповідачами був укладений договір дарування належної йому квартири. Вказував на те, що при укладенні договору він був без окулярів і просив нотаріуса прочитати усе написане, однак нотаріус Цимбалюк І.В. не пояснила усі наслідки і умови договору, договір не прочитала і не надала йому примірник договору.

Зазначав, що він помилявся щодо природи правочину та обов'язків сторін, передбачених договором. При укладенні спірного договору відповідачі навмисно ввели його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки перед укладенням договору мова йшла про укладення іншого договору. Також на час підписання спірного договору перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечити нормальне життя, а тому вказаний договір був підписаний ним під впливом тяжкої для нього обставини, оскільки за інших обставин він не підписував би жодних договорів стосовно відчуження своєї квартири. Похилий вік, стан здоров'я, позбавлення єдиного житла внаслідок укладання договору, свідчить про те, що оспорюваний договір дарування укладений внаслідок помилки щодо природи правочину. Фактично, передаючи у дар належне нерухоме майно, він намагався забезпечити свою старість, неправильно сприйняв правову природу цього правочину, зміст прав і обов'язків сторін. Крім того, вчинив оскаржуваний правочин під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах: смерть матері, крайня нужденність, відсутність будь-яких доходів, відсутність іншого житла, різке погіршення стану здоров'я.

У пункті 7 договору дарування квартири зазначено, що він залишається проживати у даній квартирі до кінця свого життя, але інші їхні домовленості не були прописані у договорі.

Звернувшись до КП «Дрогобицьке міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» він дізнався, що 04 лютого 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали спірну квартиру ОСОБА_7 Вважає, що цей договір купівлі-продажу є удаваний.

Просив поновити пропущений строк звернення до суду, оскільки про укладений договір дарування дізнався лише у 2012 році, коли у Дрогобицькій міжрайонній прокуратурі отримав його примірник.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив визнати недійсним договір дарування з підстав, передбачених ст. ст. 229, 230, 233, 235 ЦК України. При цьому позивач та його представник наполягали на всіх цих підставах. Крім того, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, позивач посилався ще на одну підставу, передбачену ст. 234 ЦК України, та просив визнати недійсним договір дарування ще з підстав його фіктивності.

Оскільки правочин не може бути визнано з підстав, на які посилався позивач, та які є взаємовиключними, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що позивач не був стороною вказаного договору та не може його оспорювати, оскільки недійсним може бути визнано первинний договір та заявлено віндикаційний позов про витребування майна.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.