Провадження 2/554/759/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2015 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді - Тімошенко Н.В.,

при секретарі Бойко А.В., Різник А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості; треті особи: трудовий колектив Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», Державне підприємство «Полтавське управління геофізичних робіт» про поновлення на роботі, -

встановила:

03.11.2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про поновлення на роботі.

В обґрунтування зазначив, що на державному підприємстві «Полтавське управління геофізичних робіт» почав працювати з жовтня 1986 року.

11 лютого 2013 року наказом № 07к/к від 08.02.2013 року призначено виконуючим обво»язки директора Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт».

Протягом двох років виконував обов»язки директора підприємства.

Контрактів або трудових договорів не укладалось, тому термін неіснуючим трудовим договором не встановлювався і звільнення згідно п.2 ст. 36 КЗпП України вважає незаконним.

Крім того, звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності.

01.09.2014 року первинною профспілковою організацією до міністерства енергетики та вугільної промисловості України був направлений лист за підписом всіх працівників підприємства з проханням призначити позивача на посаду директора.

Необґрунтоване звільнення на думку позивача, вважає фактичним втручанням міністерства в господарську діяльність ДП «Полтавське УГР», що порушує не тільки норми трудового права, але й норми локального нормативного документу Статуту державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», що було затверджено Наказом відповідача 06.04.2012 року за № 221.

На посаду директора ДП «ПУГР» з 24 жовтня 2014 р призначено ОСОБА_5, згідно наказу № 154 к/к від 23.10.2014 р.

З цих підстав звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник позов з урахуванням уточнених вимог підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача до суду не з»явився, надав заперечення, в яких просив розглядати справу у його відсутність.

Представник третьої особи трудового колективу Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» - ОСОБА_3 позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник третьої особи Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» - ОСОБА_4 заперечував щодо позову та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відмову у позові з наступних підстав.

Встановлено, що наказом Міністра енергетики та Вугільної промисловості України ОСОБА_6 № 07к/к від 08.02.2013 ОСОБА_1 було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» з 11 лютого 2013 року тимчасово на період до призначення директора цього підприємства у встановленому законодавством порядку з посадовим окладом згідно із штатним розписом. (а.с. 24)

Наказом Міністра енергетики та Вугільної промисловості України ОСОБА_7 №153 к/к від 23.10.2014 року ОСОБА_1 звільнено від виконання обов»язків директора Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» 23 жовтня 2014 року із закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України.

Наказом № 154 к/к від 23.10.2014 директором призначено ОСОБА_5 на підставі заяви та укладеного з ним контракту.

Позивачем надано листок непрацездатності, виданий 30 жовтня 2014 року, відповідно до якого він перебував на лікарняному з 20.10.2014 року по 30.10.2014 року.

У зв»язку з цим, позивач звернувся до суду із вимогою про визнання вищезазначених наказів протиправними та їх скасування, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.10.2014 року по 16.02.2015 року у сумі 25306,35 грн., стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги.

Статтею 23 КзпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковий, на визначений строк та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання.

Відповідно до ст.24 КзпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Заява працівника та наказ роботодавця є письмовою угодою між роботодавцем та працівником та є підставою виникнення трудових відносин. Особливою формою письмового трудового договору с контракт, який укладається між власником (уповноваженим органом управління) та керівником підприємства, в якому вказуються основні та особливі умови трудових взаємовідносин між власником та керівником, строк на який прийнятий останній, заробітна плата, права і обов'язки, підстави звільнення та інші умови. Укладання контракту є правом роботодавця, а не його обов'язком.

Згідно постанови Кабінету Міністрів №203 від 19.03.1993 р. наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній, власності здійснюється шляхом укладення з ним контракту.

Однак Позивач був прийняти на роботу виконуючим обов'язки директора, тому Уповноважений орган управління підприємства - держава, в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості, має право приймати в.о. директора тимчасово, на підставі його заяви та наказу про прийнятті на посаду.

Відповідно до Статуту Державне підприємство «Полтавське управління геофізичних робіт» засноване на власності відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 26.06.2000 р. № 197 та належить до сфери управління Міністерства палива та енергетики України. Пунктом 6.2 Статуту керівник підприємства призначається і звільняється з посади Уповноваженим органом управління. Контракт з керівником підприємства укладає у встановленому порядку Міністр енергетики та вугільної промисловості України. Керівник підзвітний та підконтрольний Уповноваженому органу управління.

Таким чином, ствердження позивача в позовній заяві про порушення відповідачем законодавства при прийнятті його на посаду, а також незаконне, на його думку, втручання з боку державних органів в господарську діяльність підприємства є необґрунтованим і безпідставним.

В своєму позові позивач наполягає на незаконному звільнення його з посади наказом № 153 к/к від 23.10.2014, під час його тимчасової непрацездатності, яка розпочалася згідно лікарняного листка 20.10.2014.

Законодавство не встановлює обов'язку роботодавця попереджувати працівника про майбутнє звільнення у зв'язку із закінченням строку договору. Строкові трудові договори підлягають припиненню по закінченні строку. Пленум Верховного Суду України в постанові №9 від 6 листопада 1992 р. (із змінами і доповненнями) роз'яснив судам, що при укладенім трудового договору на певний строк цей строк встановлюється угодою сторін і може визначатися не тільки конкретним періодом, але також і настанням певної події.

Припинення договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника.

Власник також те зобов'язаний попереджати або в іншій спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Припинення трудового договору після закінчення строку можливе тільки протягом одного дня. Відповідно до п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників день звільнення працівника є останнім днем його роботи, тобто останнім днем дії строкового трудового договору.

Загальне правило щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності встановлене ст.40 КЗпП і стосується лише випадків трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Однак звільнення працівника у зв'язку з закінченням строку, строкового трудового договору не є ініціативою роботодавця, а є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору.

Відповідно до п.3 абз.2 листа Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності «Щодо деяких питані, соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» № 05-3 1-1 137 від 06.08.200-і р. у разі, якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового трудового договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП видається наказ, про його звільнення, але допомога по тимчасовій втраті працездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Таким чином, вимоги, щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ураховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні позовув повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 23, 24 КзпП, постановою Кабінету Міністрів №203 від 19.03.1993 р., Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 р., Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, п.3 абз.2 листа Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності «Щодо деяких питані, соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» № 05-3 1-1 137 від 06.08.200-і р., ст.ст. 2-11, 58- 61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суддя, -

вирішила:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості; треті особи: трудовий колектив Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», Державне підприємство «Полтавське управління геофізичних робіт» про поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко