АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2443/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

адвокат Дубінський В.М.

представник відповідача Сенченков І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.07.2008 року нібито між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір у розмірі 4715,74 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% у рік на суму заборгованості за кредитом.

ОСОБА_8 стверджує, що вказаний кредитний договір він не підписував та ніяких грошових коштів від відповідача не отримував.

Просив суд визнати недійсним кредитний договір від 02.07.2008 року, укладений між ОСОБА_8 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Визнати недійсними сплату відсотків за користування кредитом. Витребувати кредитний договір від 02.07.2008 року у позивача та призначити по справі почеркознавчу експертизу.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» також у свою чергу не погоджуючись з вище вказаним рішенням суду подав апеляційну скаргу та просив суд скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позову за недоведеністю заявлених ним позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_8 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що кредитний договір є неукладеним, а не недійсним, тому наслідки недійсності правочину до неукладеного правочину не застосовуються, оскільки вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст.16 ЦК України.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не є можливим.

Установлено, що 12.05.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.07.2008 року, за яким кредитор ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а боржник ОСОБА_8 отримав кредит розмірі 4715,74 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% у рік на суму заборгованості за кредитом. Так як боржник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, то кредитор звернувся до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 16 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з боржника на користь кредитора 6457 гривни 09 коп. боргу та судові витрати по справі. Не погоджуючись з даним заочним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06 вересня 2013 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена, а заочне рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 16 липня 2013 року скасоване. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 32100 гривень 76 коп. Дане рішення перебуває в законній силі та не оскаржувалось ОСОБА_8

14.04.2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору від 02.07.2008 року недійсним, посилаючись на те, що він даний договір не укладав, його підпису не даному договорі не має, кредитом не користувався, а даний договір від його імені укладено іншою особою, яка скористалась його паспортом, який був викрадений в кінці червня 2008 року. Тому на підставі ст. ст. 215 та 203 ЦК України просив суд визнати кредитний договір від 02.07.2008 року недійсним.

Справа слухалась неодноразово. Останнім рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено за відсутністю підстав.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2015 року скасоване, а справу передано на новий апеляційний розгляд в процесі якого необхідно надати належну правову оцінку доводам позивача про відсутність у відповідача оригіналу кредитного договору та оригіналу його заяви про видачу готівки, з'ясувати коли саме позивач втратив паспорт та чи звертався він з цього приводу до правоохоронних органів. Також касаційна інстанція звертає увагу на те, що рішення про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості ухвалено за його відсутності, без врахування його заперечень та доводів.

Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом апеляційної інстанції на виконання вказівки суду касаційної інстанції витребувано та досліджено матеріали цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.07.2008 року. В матеріалах даної цивільної справи маються надані позивачем копії кредитного договору від 02.07.2008 року та копія заяви ОСОБА_8 про видачу готівки. Дані копії посвідчені позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначені копії документів, належним чином посвідчених, були подані ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду 18.03.2013 року, тоді як службова перевірка виявила нестачу оригіналів даних документів в відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.10.2013 року, або ж через 07 місяців після подачі їх копій до суду.

Від управління державної міграційної служби України в Черкаській області на запит суду апеляційної інстанції надійшла відповідь та копія заяви ОСОБА_8 про видачу паспорта, із яких неможливо встановити дату втрати паспорта ОСОБА_8 в 2008 році, так як така обставина в заяві про видачу паспорта не зазначена, а справи по втраті паспортів за 2008 рік знищено актом у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Кримінальна справа за заявою ОСОБА_8, порушена за фактом шахрайства, зупинена провадженням органом досудового слідства та не може бути витребувана для огляду та дослідження судом. Сам же позивач ОСОБА_8 за місцем своєї реєстрації відсутній, судові повістки не отримує, в порушення вимог статті 77 ЦПК України про зміну свого місця проживання суд не повідомив, про місцезнаходження ОСОБА_8 не відомо його адвокату ОСОБА_6, що не сприяє об'єктивному та повному встановленню обставин справи.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так як позивач ОСОБА_8 ухилився від доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу недійсності правочину, суд апеляційної інстанції виконавши вказівки суду касаційної інстанції не встановив нових обставин, крім того, суд не є стороною по справі щоб збирати нові докази, тому враховуючи що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях колегія суддів приходить до висновку на підставі ч. 3 статті 61 ЦПК України про наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9 судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Укладений 02.07.2008 року правочин відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст його не суперечить діючому законодавству, волевиявлення учасників правочину є вільним і відповідає їх внутрішній волі. Вчинений правочин у встановленій законом письмовій формі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оформлений сторонами з необхідним обсягом цивільної дієздатності.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Так як позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що від його імені оспорюваний кредитний договір підписала інша особа, тому відсутні підстави для визнання даного правочину недійсним.

Доводи представника банку як апелянта про те, що наведені обставини (втрата паспорту, ідентифікаційного коду, прав тощо) не підтверджують факт, що ОСОБА_8 не отримував кредит, втрата документів не є підтвердженням того, що позивач не отримував кредит та не повинен виконувати свої обов'язки перед банком є об'єктивними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, як ухвалене на припущеннях, без належного з'ясування всіх фактичних обставин справи підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 необхідно відмовити за недоведеністю його позовних вимог. Апеляційна скарга представника ОСОБА_8 підлягає до відхилення, а апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» до задоволення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в позові про визнання кредитного договору недійсним, так як він не укладався, та відмовляючи в задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним за його недоведеністю, з інших правових підстав, колегія суддів апеляційного суду, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), приходить до висновку про те, що преюдиційним рішенням апеляційного суду Черкаської області від 6 вересня 2013 року (ч. 3 ст. 61 ЦПК України) вже встановлено факт кредитних правовідносин між сторонами спору, а тому доводи ОСОБА_8 про відсутність оригіналів кредитних документів не спростовує дані обставини. Не дивлячись на те, що в 2014 році ОСОБА_8 отримав копію рішення апеляційного суду Черкаської області від 06 вересня 2013 року, яким з ОСОБА_8 стягнуто заборгованість за оспорюваним кредитним договором, ОСОБА_8 дане рішення не оскаржував, тим самим погодившись з його висновками про наявність кредитних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 досліджені судом апеляційної інстанції та не дають підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року задоволити, а рішення рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_8 відмовити в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :