У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Собіни І.М., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2015 року до його повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягало негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету 487,20 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції розглядав справу поверхнево, неправильно дослідив та оцінив докази, які були надані позивачем, а не відповідачем, і доводили розміри витрат, які несе мати дитини на її утримання та виховання.

Вказує, що визначаючи розмір аліментів 1/3 частини усіх видів заробітків, які повинен сплачувати батько (боржник) порушує принцип рівності обов'язків, оскільки позивачем надано суду докази лише часткового утримання дитини (не враховуючи витрат на одяг, харчування, навчання і т.д) на суму 1283 грн.,

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/2206/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Галінська В.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

рівна частина з яких становить 641,5 грн., а 1/3 частина його заробітків становить 390 грн., що є меншим від 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки до винесення судом рішення відповідач сплачував добровільно аліменти в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з квітня 2015 року.

Зазначає, що суд першої інстанції, при вирішенні спору, в порушення вимог ст. 182 СК України, не врахував, що відповідач є здоровим молодим чоловіком, який немає інших осіб, крім сина, на своєму утриманні, має можливість заробляти кошти і утримувати свою дитину на рівні з позивачкою.

Просила рішення суду першої інстанції від 05 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2015 року до його повноліття.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_2 вказує на безпідставність доводів апеляційеної скарги, яку просить відхилити.

Представник ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать розписки.

ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи в її відсутність та за відсутності її представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно застосувавши положення ст.ст. 180 - 184 СК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), врахувавши майновий стан позивачки, стан здоров'я та потреби дитини і майновий стан відповідача, який має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, дійшов до правильного висновку про те, що відповідач не приймає належної участі в утриманні дитини, тому стягнув з нього аліменти на утримання сина, згідно з вимогами закону, навівши обґрунтовано розмір аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що згідно рішення Рівненського міського суду від 29 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 липня 2005 року актовий запис № 38 підтверджується, що батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2.

Довідкою про доходи виданою ТзОВ "Фарм Рост Аутстафінг" ОСОБА_2 підтверджується, що останній займає посаду - фахівець відділу доставки, загальна сума доходу якого за період з лютого 2015 року по липень 2015 року становить - 7234,98 грн..

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини в частці від доходу відповідача, з тих підстав, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 отримує інші види доходу, крім заробітної плати за основним місцем працевлаштування в сумі 1400 грн., позивачем не надано.

Колегія суддів, враховуючи відповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону, рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, засади диспозитивності та змагальності процесу приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновкіу, що розмір стягнутих аліментів в даному випадку обгрунтовано визначенню в частці від доходу відповідача, а саме в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, виходячи з принципів законності, виваженості та справедлитвості.

Безпідставними є доводи апелянта про сплату позивачем меншого розміру аліментів, наж 30 % прожиткового мінімуму, оскільки в разі недостатньої суми цього рівня заробітку, відповідно до закону відповідач має сплачувати аліменти не менше цього розміру, тобто не менше 30 % прожиткового мінімуму визначеного Законом для дитини відповідного віку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : І.М. Собіна

А.М. Шеремет