АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство акціонерна страхова компанія «ІНГО УКРАЇНА», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/4153/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12799/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У березні 2015 року ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» звернулась позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути, з відповідача на свою користь витрати пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок ДТП, у сумі 2 731,52 грн. та зі сплатою судового збору 243,6 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 08 березня 2011 року по пр-кту Героїв Сталінграду в результаті ДТП ОСОБА_1 здійснив зіткнення з транспортним засобом «Хонда» д.н. НОМЕР_1, якому були заподіяні механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2011 р. ОСОБА_1 було визнано винним в скоєні ДТП.

На час ДТП автомобіль «Хонда» д.н. НОМЕР_1 був застрахований, у відповідності до договору добровільного страхування транспортних засобів № 7436701 від 22.12.2010 р. укладеному зі страховою компанією ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА».

Даний випадок було визнано страховим та на рахунок Страхувальника ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 10 114, 53 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.03.2010 р. укладеному з ЗАТ АСК «ІНГО-Україна» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 25 000 грн.

Позивач звернувся до ПрАТ АСК «ІНГО УКРАЇНА» з вимогою про відшкодування витрат по виплаті страхового відшкодування потерпілій. На вказану вимогу ПрАТ АСК «ІНГО УКРАЇНА» виплатила УАСК «АСКА» частину суми у розмірі 7 382,01 з урахуванням зносу та за вирахуванням франшизи.

Оскільки сума страхового відшкодування була сплачена не повністю позивач звернувся з позовом до відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ УАСК «АСКА» 2 731,52 грн. та судовий збір у розмірі 243 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права судом першої інстанції просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Свої апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 1194 ЦК України, оскільки вони не зобов'язують відповідача відшкодовувати будь-яку різницю між завищеною страховою виплатою, визначеною довільним способом, і страховою виплатою, визначеною відповідно до чинного законодавства. Фактичний же розмір шкоди, на думку апелянта, в даному випадку встановлений висновком незалежного оцінювача, який міститься в матеріалах справи та становить 7 893,01 грн.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно послався у своєму рішенні на правову позицію Верховного Суду України, оскільки вона стосувалася такого показника, як втрата товарної вартості транспортного засобу, який в даному випадку, згідно висновку дорівнює нулю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» заперечувала проти апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та представника ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 08 березня 2011 року о 12 годині у дворі по просп. Героїв Сталінграда, буд. 39-а у м. Києві ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шевроле», д.н. НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1, який належіть ОСОБА_5, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2011 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 3)

Також суд першої інстанції вірно встановив, що автомобіль «Хонда» д.н.НОМЕР_1 був застрахований на підставі договору страхування № 7436701, укладеному 22 листопада 2010 року між власником автомобіля «Хонда» ОСОБА_5 та ЗАТ УАСК «АСКА» на умовах «каско».

За умовами договору страхування ЗАТ УАСК «АСКА» зобов'язався виплачувати страхове відшкодування у розмірі матеріальної шкоди без урахування зносу на підставі експертизи. Строк дії договору страхування встановлені з 26 листопада 2010 року по 25 листопада 2011 року. (а.с. 4-8).

Як вбачається з договору страхування транспортного засобу СТД №7436701 від 22 листопада 2010 року укладеного між позивачем та ОСОБА_6 він укладений на умовах програми страхування «БО-БИ-Б».

Згідно п. 4.2.2 вказаного договору в калькуляції збитку не враховується знос частин та деталей транспортного засобу, які підлягають заміні.

Відповідно до протоколу огляду автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 від 09 березня 2011 року, усі пошкоджені деталі підлягають заміні. (а.с.12)

Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №03Б/03/11, складеного 23 березня 2011 року СПД ОСОБА_7, повна вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу запчастин складає 12 526,24 грн., а розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Хонда» яка приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин дорівнює 7 893,01 грн. (а.с. 10-11).

Відповідно до страхового акту позивачем було визнано пошкодження автомобіля «Хонда» д.н.НОМЕР_1 страховим випадком, та була визначена сума страхового відшкодування яка підлягає виплаті власнику автомобіля «Хонда» д.н. НОМЕР_1 у розмірі 10 114,53 грн.

При розрахунку суми страхової виплати позивачем було взято за основу вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу запчастин визначеного на підставі звіту про оцінку, у розмірі 12 526,24 грн., з якого вирахувано франшизу за договором добровільного страхування у сумі 324 грн., та суму ПДВ - 2 087,71 грн., (а.с. 9)

Кошти виплачені потерпілій особі 22 квітня 2011 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4235 від 22 квітня 2011 року. (а.с. 15, 16).

Відповідно до страхового полісу № ВЕ/2832809 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АСК «ІНГО УКРАЇНА» з лімітом відповідальності 25 500 грн., франшиза 510 грн.

ПАТ АСК «ІНГО УКРАЇНА» звернулась з вимогою до ЗАТ УАСК «АСКА» про відшкодування коштів сплачених потерпілій особі.

ЗАТ УАСК «АСКА» погодила та виплатила на користь позивача суму у розмірі 7 383,01 грн., а саме суму матеріального збитку з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля (0,44) та за вирахуванням суми франшизи у розмірі 510 грн., передбаченої полісом № ВЕ/2832809. (а.с. 50).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилаючись на вимоги ст. 1194 ЦК України, виходив з того, що сума в 2 731,52 грн. має бути стягнута з винної у ДТП особи, оскільки є різницею між фактичним розміром шкоди, виплаченим позивачем страхувальнику згідно договору, та страховою виплатою, яку виплатив страховик винної особи позивачу.

Однак з такою позицією суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Пунктами 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ст. 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Чинним законодавством передбачено як стягнення відшкодування шкоди на підставі звітів про вартість матеріальної шкоди для подальшого ремонту автомобіля, або отримання відшкодування, якщо особа не бажає відновлювати транспортний засіб, так і за доказами про реально понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував потерпілій особі страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 10 114,53 грн. без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля виходячи із сум, визначених у звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №03Б/03/11, складеного 23 березня 2011 року СПД ОСОБА_7 Разом з тим, у матеріалах справи відсутній будь які докази на підтвердження реальних витрат понесених потерпілою особою на ремонт автомобіля.

Крім того згідно зі звітом про оцінку вартості шкоди коефіцієнт фізичного зносу автомобіля потерпілої особи складає 0,44.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач не є потерпілим, а особою, до якої перейшло право зворотної вимоги, проте така особа не може вимагати більшого ніж сам потерпілий від особи, винної у вчиненні шкоди.

Відповідно положень ч. 2 ст. 1192 ЦК України особа, яка завдала шкоди має відшкодувати потерпілому збитки, які складають реальну вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У матеріалах справи відсутні докази неможливості проведення ремонту без заміни пошкоджених деталей на нові, та що деталі, які підлягали заміні зняті з виробництва.

Навпаки встановлено, що усі пошкоджені деталі автомобіля «Хонда» підлягають заміні.

Позивач не надав суду доказів щодо заміни пошкоджених деталей, стан замінених деталей та їх залишкову вартість, і того що така заміна реально відбулася. Не зміг він і пояснити де знаходяться замінені деталі.

За умовами договору добровільного страхування наземного транспорту страхове відшкодування виплачується без урахування фізичного зносу деталей транспортного засобу.

Аналіз змісту ст. ст. 1192, 1194 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави вважати, що відшкодуванню підлягають реально понесені витрати для відновлення пошкодженого майна, і якщо пошкоджено було не нове майно, а майно, яке мало ступінь зносу, то за відсутності доказів неможливості відновлення такого майна без заміни певних деталей на нові винна особа у спричиненні шкоди не повинна сплачувати різницю між дійсною вартістю майна, яке пошкоджено з її вини та вартістю нового майна. У випадку ж наявності доказів неможливості відновлення автомобіля без заміни деталей на нові (зняття їх з виробництва тощо), особа винна у спричиненні шкоди має право вимагати передачі їй замінених деталей, а у випадку коли потерпіла особа не може передати такі деталі їх залишкова вартість має відраховуватися від розміру відшкодування, яке підлягає стягненню.

Оскільки особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність за положеннями ст. 1194 ЦК України зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою лише у разі недостатності страхової виплати, а у даному випадку такої страхової суми за умовами договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності було достатньо, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення заявлених сум в рахунок відшкодування шкоди з відповідача.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку.

Відповідно до полісу страхування № ВЕ/2832809 ліміт відповідальності АСК «ІНГО УКРАЇНА» складає 25 500 грн., тобто виплата яка була здійснена страховою компанією на користь ПАТ АСК «ІНГО УКРАЇНА» повністю погашає суму збитків визначеної звітом про оцінку майнової шкоди за мінусом франшизи яка є часткою /відповідальності відповідача.

Таким чином з відповідача могла би бути стягнута сума у розмірі франшизи 510 грн., але позивачем відповідно до ст. 261 ЦК України, був пропущений строк позовної давності щодо заявлення таких вимог.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково послався на правовий висновок Верховного Суду України, оскільки той стосувався такого показника, як втрата товарної вартості транспортного засобу, який в даному випадку не розглядався та дорівнює нулю, проте вказана обставина не є підставою для скасування рішення, оскільки справу було вирішено правильно по суті, а згідно ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту доказом встановлення розміру заподіяної шкоди є фактична (реальна) сума, яка встановлена висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При відшкодуванні суми відновлювального ремонту належіть довести, що такий ремонт фактично був проведений.

Враховуючи викладене колегія судів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року підляже скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. ст. 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді