Справа № 175/4698/15-ц
Провадження № 2/175/1895/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Апатит», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та визнання правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ТОВ «Апатит», ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та визнання правочинів недійсними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 21 грудня 2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 За час перебування у шлюбі придбав у власність 1/2 житлового будинку № 79 по вул. Садовій в смт. Кіровське Дніпропетровської області та три земельні ділянки, площею 0,15 га, 0,1238 га та 0,1275 га, на яких розташований зазначений будинок. Крім того, позивач стверджує, що вони з чоловіком до та під час шлюбу проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, робили в ньому капітальний ремонт, спільно купували меблі. Також позивач зазначив, що відповідачу ОСОБА_3 під час шлюбу належали на праві власності частка у статутному капіталі ТОВ «Бонкор, ЛТД» та ПП «Торговий дім «Мушкетер». Згідно договорів купівлі-продажу від 03 березня 2015 року частки у статутних капіталах зазначених юридичних осіб були відчужені без згоди позивача.

Посилаючись на статті 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, статтю 372 Цивільного кодексу України, позивач просить визнати спірне майно об'єктами спільної сумісної власності, здійснити поділ майна подружжя та визнати недійсними договори купівлі-продажу частки у статутних капіталах юридичних осіб.

У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявилися, були повідомлені про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 2 ст. 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2012 року.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Враховуючи зазначену норму цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що право власності на нерухоме майно, а саме: 1/2 житлового будинку № 79 по вул. Садовій в смт. Кіровське Дніпропетровської області та три земельні ділянки, площею 0,15 га; 0,1238 га та 0,1275 га, на яких розташований зазначений будинок, могло виникнути у відповідача ОСОБА_3 лише після здійснення їх державної реєстрації у встановленому законом порядку. Оскільки позивачем не надано доказів державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на зазначене майно, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо набуття її чоловіком у період шлюбу права власності на вищезазначене майно, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати житловий будинок № 85 по вул. Некрасова в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя як такого, що був набутий подружжям за набувальною давністю.

Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України, набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Зокрема, для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Як вбачається з позовної заяви, факт належності житлового будинку № 85 по вул. Некрасова в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 був відомий позивачу та ОСОБА_3 Крім того, сама позивач надає суду докази на підтвердження того, що вказаний будинок належить ОСОБА_6 копія договору дарування від 30 березня 2005 року та копія технічного паспорту на житловий будинок. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Аналогічні положення містить Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", в абз. 4 ч. 26 якої вказано, якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним.

Судом встановлено, що 03 березня 2015 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер», за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 права засновника (власника) приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер», які відповідають 35% Статутного капіталу підприємства, а ОСОБА_2 зобов'язався прийняти та оплатити вказану частку.

Також судом встановлено, що 03 березня 2015 року ОСОБА_3 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Апатит» договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі TOB «Бонкор, Лтд», за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність TOB «Апатит» частку у статутному капіталі ГОВ «Бонкор. Лтд» розміром 59%. а TOB «Апатит» зобов'язався прийняти та оплатити вказану частку.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1,2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦК України: якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Тому до здійснення корпоративних прав подружжя за аналогією закону (ч.1 ст. 8 ЦК України) можуть застосовуються загальні положення щодо здійснення подружжям права спільної сумісної власності, встановлені у ст. 63 та 65 СК. Зокрема, при здійсненні корпоративних прав одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними правочинів, вчинених у процесі здійснення корпоративних прав, якщо доведе, що їх здійснення відбувалося без неї (його) згоди.

Згідно ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно зі ст. 216 ЦК україни недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, оскільки при розгляді даної справи по суті встановлено обставини недійсності правочину на підставі ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України та ст. 369 Цивільного кодексу України, заявлених позивачем, а відповідачі не спростували твердження позивача, не довели надання згоди позивача на укладення спірного договору щодо відчуження майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, тому позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 344, 368, 369, 372 Цивільного Кодексу, ст.4 України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 60, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Апатит», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та визнання правочинів недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер» () від 03.03.2015 року, нотаріально посвідчений 03.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 754.

Припинити чинність державної реєстрації за ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1) права власності на частку у статутному капіталі приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер» () розміром 35%.

Припинити чинність державної реєстрації за ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_2) права власності на частку у статутному капіталі приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер» () розміром 30%.

Визнати за ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_2, паспорт серії АЕ №335870, виданий 03.07.1996 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області) право власності на корпоративні права частку в статутному капіталі приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер» (), процентне вираження 32,5% статутного капіталу, грошове вираження 33020,00 грн. (тридцять три тисячі двадцять гривень нуль копійок).

Визнати за ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_3, паспорт серії АО №117802, виданий 01.03.2013 року Індустріальним РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області) право власності на корпоративні права частку в статутному капіталі приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер» (), процентне вираження 32,5% статутного капіталу, грошове вираження 33020,00 грн. (тридцять три тисячі двадцять гривень нуль копійок).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонкор, Лтд» (), укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «АПАТИТ» від 03.03.2015 року, нотаріально посвідчений 03.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 764.

Припинити чинність державної реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю «Апатит» () права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Бонкор, Лтд» () розміром 59%.

Припинити чинність державної реєстрації за ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_2) права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Бонкор, Лтд» () розміром 41%.

Визнати за ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_2, паспорт серії АЕ №335870, виданий 03.07.1996 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області) право власності на корпоративні права частку в статутному капіталі ТОВ «Бонкор, Лтд» (), процентне вираження 50% статутного капіталу, грошове вираження 1898079,50 грн (один мільйон вісімсот девяносто вісім тисяч сімдесят девять гривень пятдесят копійок).

Визнати за ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_3, паспорт серії АО №117802, виданий 01.03.2013 року Індустріальним РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області) право власності на корпоративні права частку в статутному капіталі ТОВ «Бонкор, Лтд» (), процентне вираження 50% статутного капіталу, грошове вираження 1898079,50 грн (один мільйон вісімсот девяносто вісім тисяч сімдесят девять гривень пятдесят копійок).

Зобовязати державного реєстратора внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Шабанов