Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц-778/908/15 Головуючий у 1 інстанції: Фоміна Ю.В.
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» (далі ТОВ «КЗЕМ») про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона працювала на підприємстві з 06 червня 2012 року. Враховуючи, що з грудня 2013 року відповідач став порушувати строки виплати заробітної плати, 11 серпня 2014 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням.

В день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок, тому заборгованість по заробітній платі склала 3849,69 грн.

Посилаючись на ст. 117 КЗпП України, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3849,69 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з грудня 2013 року по травень 2014 року у сумі 639,15 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 4774,02 грн.

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні та просила стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 2099,17 грн. та середній заробіток за весь час затримку у відповідності до ст. 117 КЗпП України.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в розмірі 2099,17 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 14251,20 грн., а всього 16350,37 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд не враховував норми ст. 233 КЗпП України та не застосував строк позовної давності до вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Просить змінити рішення суду та скасувати рішення суду в частині вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у сумі 14251,20 грн.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначена апеляційному суду Запорізької області.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від апелянта надійшла заява про розгляд справи без участі представника, тому у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, а оскільки апелянт оскаржує рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення переглядається лише в цій частині про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні з посади провідного інженера-технолога у відділі головного металурга ТОВ «КЗЕМ» 11 серпня 2014 року за ст. 38 КЗпП України, з нею не здійснений остаточний розрахунок та не виплачена заробітна плата, тому стягнув заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 14251,20 грн.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, закон, який їх регулює та правильно вирішив спір.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала провідним інженером-технологом у відділі головного металурга ТОВ «КЗЕМ» та 11.08.2014 року звільнилася за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач з нею розрахунок не провів. Частково заробітна плата виплачена 14.11.2014 року, заборгованість по заробітній платі становить 2099,17 грн., яку суд стягнув з відповідача та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 14251,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позову, та наявності передбачених ст. ст. 116,117 КЗпП України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 серпня 2014 року по 09 грудня 2014 року у сумі 14251,20 грн., оскільки на день ухвалення рішення остаточний розрахунок не здійснений та існує заборгованість по заробітній платі.

Довід апелянта про те, що судом не враховано, що позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку з пропуском строку, передбаченого ст.233 КЗпП України безпідставний виходячи з наступного.

Відповідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до п. 2.2 Рішення Конституційного суду від 22 лютого 2012 року №1-5/2012, 4-рп/2012 звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Як встановлено судом, на момент ухвалення рішення відповідач не повністю розрахувався з відповідачем та заборгованість по заробітній платі становить 2099,17 грн., що визнається відповідачем.

Відповідно до роз'яснень Конституційного Суду України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з якими працівник має право в тримісячний строк звернутися до суду по стягнення середнього заробітку саме з моменту проведення фактичного розрахунку, а враховуючи, що з ОСОБА_3 навіть на момент ухвалення рішення остаточний розрахунок по заробітній платі не здійснений, висновок суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку є правильним та обґрунтованим.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: