Справа № 161/8406/14-ц
Провадження № 2/161/2666/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Федорчук Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 у справах дітей Луцької міської ради про виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 17.07.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VOZ0GA, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 69868,72 доларів США строком до 17.07.2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.07.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51,60 кв.м., житловою площею 34,20 кв.м, яка розташована в місті Луцьку по вул.Коперніка,36/14, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.07.2012 року в погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.07.2008 року №VOZ0GA в розмірі 96935,25 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки.

На підставі вказаного рішення суду позивачу виданий виконавчий лист, відкрито виконавче провадження та державним виконавцем накладено арешт на іпотечне майно.

Покликаючись на те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно є підставою для виселення всіх мешканців, відповідачі вимогу банку про виселення добровільно не виконують, просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка передана в іпотеку банку та стягнути судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання 10.11.2015 року не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заперечення, в якому проти задоволення позову заперечили.

Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову заперечила.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VOZ0GA, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 69868,72 доларів США строком до 17.07.2018 року (а.с.6-8).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.07.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51,60 кв.м., житловою площею 34,20 кв.м, яка розташована в місті Луцьку по вул.Коперніка,36/14, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування (а.с.11-13).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.07.2012 року в погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.07.2008 року №VOZ0GA в розмірі 96935,25 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с.14-15)

Рішення відповідачами не оскаржувалось, набрало законної сили і перебуває на виконанні.

З довідки Житлово-комунального підприємства № 3 від 08.07.2008 року вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 та діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 19).

27.03.2014 року банком було направлено усім відповідачам повідомлення про повернення кредитних коштів та про звільнення з житлового приміщення в добровільному порядку, однак такі вимоги відповідачами виконані не були (а.с.16-17).

За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Судом встановлено, що право власності на передану в іпотеку квартиру № 14 в місті Луцьку по вул. Коперніка, 36 набуте ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 27.03.2003 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6за р.№ 493, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 328435. Тобто, дане житло не було придбане за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до висновків Верховного Суду України у випадку виселення з іпотечного майна, що не було придбане за рахунок кредиту, мешканцям необхідно надати інше житло.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що, оскільки, іпотечне майно не було придбане за рахунок кредитних коштів, позивачем не надано доказів про наявність вільних житлових приміщень (квартир, кімнат в гуртожитках), які мають бути надані особам одночасно з виселенням, в задоволенні позову про виселення відповідачів слід відмовити.

На підставі ст. 109 ЖК України, ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 3, 10, 57- 60, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 у справах дітей Луцької міської ради про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк