АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6731/2015 Головуючий у першій інстанції - Васалатій К.А.
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ПАТ «Дельта Банк»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.06.2008 між АКПіБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0 з додатковою угодою № 1, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 71 421,31 грн. із розрахунку 13,50% річних на строк по 27.06.2015.

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк»права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого позивач замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Між ПAT «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 214462 від 27.06.2008, згідно з яким ОСОБА_4 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором № 0 від 27.06.2008.

Станом на 21.01.2012 відповідачі мають перед позивачем заборгованість, яка складає за кредитним договором № 1 заборгованість у сумі 880 244,87 грн., з яких: тіло кредиту - 550 624,26 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитним договором складає 178 128,72 грн., сума заборгованості за відсотками - 329 620,61 грн., з яких прострочена заборгованість відсотками складає - 96 232,68 грн. Також відповідачі перед позивачем мають заборгованість за кредитним договором № 0 по відсотках, яка складає 10 953,83 грн.

У зв'язку з викладеним та з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 30.07.2014 в сумі 1 352 953,43 грн., яка складається із непогашеного кредиту у сумі 833 358,97 грн., несплачених відсотків у сумі 519 594,46 грн. та судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 27.06.2008 у розмірі 1 352 953,43 грн., судовий збір у розмірі 3 441 грн. та 3 034 грн. за проведення експертизи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуальногоправа, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову, а саме: стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 949 грн. 60 коп. Вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про стягнення з відповідачів суми заборгованості за додатковою угодою № 1 від 09.02.2009, оскільки висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис на вказаній додатковій угоді № 1 виконаний не ОСОБА_2

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, судового збору та витрат за проведення експертизи та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні даних вимог. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для стягнення з нього, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором, оскільки він не укладав договору поруки.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконали свої зобов'язання, чим порушили умови кредитного договору у частині погашення заборгованості згідно з графіком погашення кредиту та договору поруки, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість, яка в силу вимог закону, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 27.06.2008 між АКПіБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0 та додаткова угода № 1, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 71 421,31 грн. із розрахунку 13,50% річних на строк по 27.06.2015.

27.06.2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, і який поручився перед кредитором за виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором № 0 від 27.06.2008.

09.02.2009 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0.

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем - ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого позивач замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 30.07.2014 становить в сумі 1 352 953,43 грн., яка складається із непогашеного кредиту у сумі 833 358,97 грн., несплачених відсотків у сумі 519 594,46 грн.

У відповідності до п. 1.2.2 кредитного договору відповідач зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку до договору.

Як з'ясував суд, відповідно до п.п. 1.3.1. 1.3.3, 1.3.4, нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. Строк сплати процентів встановлено із 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком - позивачем такі проценти.

У відповідності до п. 3.1.3, 3.1.4 кредитного договору, позивач має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої суми кредиту та сплати процентів за кредит, у разі порушення відповідачем умов цього договору. У випадку не погашення кредиту та/або процентів у терміни, передбачені договором, позивач має право видавати наказ про примусову оплату боргу за цим договором.

Згідно до п. 3.4.3 позичальник зобов'язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору.

Відповідно до п 6.1 Договору, сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, ст. 525, 611 ЦК України погодили, що банк має право: у п. 6.1.2 визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2. цього Договору та вимагати від відповідача - позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідачі, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушили вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Так, за час користування грошовими коштами позивачем було нараховано відсотки по 30.07.2014 в розмірі 519 594,46 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з цим у відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не вказано договором поруки.

Відповідач ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі вважає безпідставним стягнення з нього, як з поручителя, заборгованості, оскільки стверджує, що ним не підписувався договір поруки.

Згідно із ст. 10, 60 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази повинні відповідати критеріям належності і допустимості, що закріплено у ст.ст.58, 59 ЦПК України.

Відповідачем ОСОБА_4на підтвердження своїх заперечень щодо недійсності договору поруки у зв'язку з його не підписанням, не було надано належних і допустимих доказів цього, ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України, суми кредиту та відсотків за його користування.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що оскільки додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.02.2009 відповідно до проведеної почеркознавчої експертизи визнано такою, що ним не підписувалась, а тому заборгованість нарахована безпідставно. Однак, відповідно до укладеного сторонами кредитного договору № 0 від 27.06.2008, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 71 421,31 дол. США. Докази щодо виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі в матеріалах справи відсутні. Відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 09.02.2009 сторони домовились лише про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника, а також про зміну розміру ануїтентного платежу. Тому зміна номеру кредитного договору з № 0 на № 1 не позбавляє позичальника обов'язку погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

Також представник ОСОБА_2 зазначав, що судом першої інстанції було безпідставно стягнуто з відповідачів витрати за проведення експертизи, оскільки ці витрати вже були понесені відповідачем ОСОБА_2 Колегія суддів погоджується з вказаними доводами, оскільки повторне стягнення вже сплаченої суми суперечить нормам чинного процесуального законодавства.

Отже, з огляду на вищевикладене та враховуючи зміст заявлених апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника Комара В.Д. - Падуна Р.В., а саме, скасування рішення суду в частині стягнення Комара В.Д. та Стрежемецького Р.О. на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 034 грн. витрат за проведення експертизи. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3 034 (три тисячі тридцять чотири) гривні витрат за проведення експертизи - скасувати.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді