Справа № 509/5308/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року.Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що 19.10.2006 р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,091 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, ділянка №18. 15.08.2006 р. між ним та ОСОБА_3 була укладена в простій письмовій формі угода, відповідно до якої ОСОБА_3 зобовязався придбати зазначену вище земельну ділянку за його, тобто позивача, грошові кошти з метою будівництва на ній жилого будинку, а після завершення будівництва переоформити земельну ділянку та жилий будинок на імя позивача. В свою чергу він, тобто позивач, зобовязався надати ОСОБА_3 грошові кошти для придбання земельної ділянки, а після цього виконати будівельні та інші роботи, необхідні для обслуговування цієї земельної ділянки та жилого будинку. На виконання взятих зобовязань щодо фінансування 19.10.2006 р. він передав ОСОБА_3 та його дружині грошові кошти для придбання земельної ділянки.

Посилаючись, що укладений 19.10.2006 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був фіктивний, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, позивач просив визнати цей договір недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав повністю.

Відповідач ОСОБА_4 за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання не проживає, що підтверджено поштовими повідомленнями про неможливість вручення судових повісток, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи і тому справа розглянута судом без її участі. (а.с. 177)

Третя особа ОСОБА_5 просила відмовити в задоволені позову, посилаючись на його безпідставність та намір її колишнього чоловіка ОСОБА_3 ухилитися від поділу набутого під час шлюбу за спільні кошти подружжя майна у виді зазначеної вище земельної ділянки та побудованого на ній жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановолена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно до розяснень п. 24 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Судом встановлено, що 19.10.2006 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив у неї за 125 000 грн. земельну ділянку площею 0,091 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, ділянка №18. (а.с.7, 87-101)

Оскільки на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 та третя особа у справі ОСОБА_5 перебували у шлюбі, остання нотаріально посвідченою заявою від 19.10.2006 р. надала згоду ОСОБА_3 на купівлю за набуті під час шлюбу кошти цієї земельної ділянки. (а.с. 96 - 98)

Сторони договору купівлі-продажу повністю його виконали, тобто ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти, а ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 земельну ділянку.

28.04.2007 р. за заявою ОСОБА_3 Новодолинська сільська рада надала йому дозвіл на будівництво на будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці по вул. Тіниста,18 в с. Нова Долина. (а.с. 21)

В наступному на цій земельній ділянці ОСОБА_3 побудував жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. При цьому саме ОСОБА_3 замовляв робочий проект 22.12.2009 р. на газифікацію жилого будинку, саме він уклав 26.06.2007 р. договір з Овідіопольським РЕМ на користування електричною енергією в цьому будинку, саме він оплачує вартість послуг з електропостачання та газопостачання, а також земельний податок до Новодолинської сільської ради, що підтверджено робочим проектом газифікації житлового будинку, договором на користування електричною енергією, укладеним між овідіопольським РЕмта ОСОБА_3, квитанціями про оплату земельного податку, електричної енергії, письмовим попередженням ВАТ «Одесагаз» в особі Овідіопольського УЕГГ про відключення жилого будинку кабур ОСОБА_3 від газопостачання. (а.с. 22-28)

Ніяких допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, позивачем суду не надано.

Не підтвердили фіктивність договору купівлі-продажу земельної ділянки допитані судом за клопотанням позивача свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8

Відповідних повноважень, тобто довіреності, позивач ОСОБА_3 для купівлі особисто для нього спірної земельної ділянки не надавав.

Ніяких допустимих доказів домовленості між ним та колишнім подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про придбання останніми саме для нього, тобто для позивача за його кошти земельної ділянки суду не надав.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_3 суд не приймає до уваги з таких підстав.

Земельна ділянка №18 по вул. Тіниста в с. Нова Долина є предметом спору у цивільній справі, що перебуває на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. При цьому сам ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві, датованій 06.06.2012 р., зазначив, що земельна ділянка є спільним майном подружжя. Тому дії ОСОБА_3 щодо визнання позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 на думку суду свідчать про його намір ухилитися від поділу земельної ділянки та побудованого на ній жилого будинку, порушити законні права ОСОБА_5 (а.с. 29-38)

З цих же підстав не приймає до уваги суд надані позивачем, укладену міжє ним та ОСОБА_3 15.08.2006 р. угоду про придбання земельної ділянки, будівництва на ній жилого будинку, а також розписку про отримання грошових коштів від ОСОБА_3 При цьому суд враховує, що зазначені угода та розписка датовані 2006 роком, а з позовом до суду позивач звернувся 25.11.2014 р., тобто більш як через 8 років з часу укладення угоди.

За таких обставин та виходячи із заявлених позовних вимог, встановленого статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов до висновку, що законні підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним з підстав його фіктивності відсутні, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11,209,212,215-215,218 ЦПК України, ст. ст. 15, 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 60,65 Сімейного Кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_9