АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9322/15 Справа № 209/110/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що за договором позики, який був укладений 05 вересня 2014 року між ним та відповідачем, останній отримав у борг 3000 доларів США та зобов*язався повернути його до грудня 2014 року. Однак, на день звернення до суду, грошові кошти не повернуті, у звязку з чим просив стягнути з відповідача 46 560 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року позов задоволено. ( а.с.27-28)

За заявою відповідача про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 28 травня 2015 року воно було скасовано та справа призначена до розгляду у загальному порядку.

При новому розгляді, 10 серпня 2015 року позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог і просив стягнути з ОСОБА_4, враховуючи зміну офіційного курсу НБУ гривни відносно долару США - 63 270 грн. за вказаним договором позики.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто суму боргу в розмірі 63 270 грн. Вирішено питання судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неповне з*ясування обставин справи та порушення норм процесуального права просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є вірним та таким, що ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір позики у вигляді письмової розписки, відповідно до якої відповідач взяв у позивача в борг 3 000 доларів США, які зобов*язався повернути до грудня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції, керуючись ст. 1046 ЦК України, виходив з того, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики, який не виконаний відповідачем належним чином.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За частиною першою ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з вищезазначених норм Закону, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо невиконання відповідачем своїх зобов*язань за договором позики, відповідають встановленим обставинам справи та підтверджується оригіналом розписки, яка знаходилась у позивача, надана представником позивача апеляційному суду і долучена до матеріалів справи, а тому відповідач повинен сплатити суму боргу, з урахуванням вимог ч.2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апелянта проте, що судом було порушено норми процесуального права та справа розглянута за відсутності його представника, який в судове засідання не з*явився з поважних причин, а йому зовсім не направлялись повідомлення про час розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача був належним чином сповіщений про слуханням справи на 01 вересня 2015 року, що підтверджується розпискою з його власноручним підписом на а.с.69, однак у порушення ч.2 ст.77 ЦПК України не повідомив суд про причини неявки у судове засідання.

Згідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_4 були дійсно отримані від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, але не за договором позики, а за усним договором підряду на придбання обладнання, а також повернення ОСОБА_5 розписки останньому, яка ним була знешкоджена, колегія суддів не приймає до уваги.

Посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_5 була повернута йому розписка, яку він знищив, спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем та його представником, у розумінні зазначеної норми Закону, до суду надано не було.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції була дана належна оцінка наданим доказам у сукупності з встановленими обставинами справи, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається.

А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: