Справа № 639/1401/15-ц
Провадження № 2/639/931/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого: Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, треті особи Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України у місті Харкові, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації та виселення, -
ДП «Харківський автомобільний завод» далі Підприємство, в особі директора Підприємства ОСОБА_4, звернулося до суду з вищезазначеним позовом, з урахуванням уточненої заяви просить зняти з реєстрації та виселитиОСОБА_1, ОСОБА_5Г, та ії малолітнього сина ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, яка належить Підприємству. В обґрунтовування позову посилається на те, що на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 18 грудня 2007 року Підприємство набуло право власності на житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою. Зазначене житлова квартира , як службове приміщення було надано працівнику підприємства ОСОБА_6 на підставі ордеру № 001073 від 16.11.2009 року, який виданий на імя ОСОБА_6 та членів його сімї сина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_2. Відповідно до наказу Підприємства від 19 червня 2012 року ОСОБА_6С було звільнено з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України. 15 березня 2014 року ОСОБА_6 помер. Також з 15 квітня 2015 року в спірній квартирі зареєстровано малолітню дитину ОСОБА_3, сина ОСОБА_2. На теперішній час залишаються проживати відповідачі по справі, які не є працівниками підприємства. В звязку з чим вважає, що право власності підприємства на спірне житлове приміщення порушено. Оскільки вимоги предявлені до членів працівника підприємства, з яким припинені трудові відносини вважає, що застосування вимог ст. 125 ЖК України, якою передбачені пільги на виселення з наданням іншого житла, не існує.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просить задовольнити вимоги, зазначивши , що відповідачи підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що його бать було безпідставно звільнено з роботи, який постійно хворів. Також зазначив, що в спірній квартирі він не зареєстрований, але фактично проживає.
Відповідач ОСОБА_2 в раніше призначених судових засідання заперечувала проти позову, також посилаюсь на обставини, аналогічні другому відповідачу. Зазначила, що вона після укладання шлюбу змінила прізвище, народила дитину ОСОБА_3, з яким періодично не проживає в квартирі. Під час ухвалення рішення по справі в судове засідання не зявилась.
Представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти позову. Посилався на недоказаність, що житлове приміщення є службовим, відсутність підстав для виселення.
Представник Жовтневого районного відділу Державної міграційної служби України у місті Харкові в судове засідання не зявився, подано заячу про розгляд справи у його відсутність.
Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв або клопотань на надано.
Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши сторони, представників, оцінивши надані докази, встановив наступне.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що підприємству на праві власності належить житловий будинок за адресою м. Харків, вул. Цементна, 2-а на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 18 грудня 2007 року, яке зареєстровано в Державному реєстрі (а.с. 7-13).
Згідно витягу з рішення Жовтневого райвиконкому № 61-13 від 06.10.2009 року квартира АДРЕСА_1 включено до числа службових жилих приміщень Підприємства та відкрито особовий рахунок на вказану квартиру працівнику сімєю з трьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_9. На підставі зазначеного рішення на імя ОСОБА_6 з сімєю з трьох осіб видано ордер № 001073 від 16.11.2009 року (а.с.5,6).
Позивачем не заперечується та підтверджується трудовою книжкою, що ОСОБА_6 працював на Підприємстві з 18.12.2002 року по 19 червня 2012 року. Наказом від 19.06.2012 року № 59-К звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 4, 58,59).
Згідно медичної документації ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, мав захворювання. 15 березня 2014 року ОСОБА_6 помер (а.с. 36-38,60-68).
ОСОБА_9 уклала шлюб 13 вересня 2014 року, змінивши прізвище на ОСОБА_2. 30 березня 2015 року народила сина ОСОБА_3 (а.с. 46,47)
Згідно довідки з місця проживання, в спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 та ії син ОСОБА_3 (а.с. 35)
Сторонами не заперечується що відповідач ОСОБА_1 проживає в квартирі без реєстраці, що підтверджується довідкою міграційної служби (а.с. 15звор)
Статтею 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Статтею 64 ЖК України, визначені права і обов'язки членів сім'ї наймача, відповідно до якої члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле
приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило окремі квартири.
Відповідно до ст. 123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилимиприміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.
Згідно ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
В силу п.5 ч.1 ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено пенсіонерів по старості,
Таким чином, на підставі наявних доказів з урахуванням законодавства, судом встановлено, що ОСОБА_6 як працівник Підприємства отримав службове жиле приміщення разом з членами сімї, відповідачами по справі. Після звільнення з роботи, продовжував проживати в спірному жилому приміщенні, і як пенсіонер за віком мав пільги, які встановлені ст. 125 ЖК України, які надають право при виселенні на отримання іншого житла. В силу вимог законодавства, члени сімї колишнього працівника, пенсіонера за віком, мали права на рівні наймача на отримання житла при виселенні.
На підставі зазначеного, суд вважає, що за відповідачами закріплено право на отримання житла при виселенні. Як заявлено в позові, вимогою є виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.
Відносно вимог про зняття з реєстрації відповідачів, слід зазначити, що зняття з реєстрації осіб за місцем проживання не входить до повноважень суду.
Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Статтею 11 цього Закону визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
В силу ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 294 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, треті особи Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України у місті Харкові, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації та виселення відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя -