УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_3, про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року позов задоволено частково. Знято арешт з нерухомомого майна, а саме: з 1/8 частини будинку АДРЕСА_1, накладений 12 жовтня 2007 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі - ВДВС Марганецького МУЮ Дніпропетровської області) у виконавчому провадженні № 17249784 за виконавчим листом № АЕ-74, виданим Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 14 серпня 1998 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st3> передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судами встановлено, що 14 серпня 1998 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № АЕ-74 про стягнення щомісячно аліментів з ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, починаючи стягнення з 10 квітня 1997 року, та у зв'язку з наявністю у ОСОБА_4 заборгованості зі сплати аліментів постановою державного виконавця від 12 жовтня 2007 року № 14295 було накладено арешт на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1, а інформацію про заборону відчуження вказаного нерухомого майна внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 16 жовтня 2007 року.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Оскільки ОСОБА_4 21 лютого 2012 року помер, рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року за ОСОБА_2 визнано право власності на ⅛ частину вказаного будинку з господарчими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року відмовлено позивачу в проведенні державної реєстрації права власності на ⅛ частину цього будинку з господарчими спорудами з тих підстав, що у Державному реєстрі прав, Єдиному реєстрі заборон міститься запис про обтяження нерухомого майна № 5846069, а саме - арешт на цей будинок.

06 липня 2015 року позивач звернулася до ВДВС Марганецького МУЮ Дніпропетровської області із заявою про зняття арешту з цього будинку у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, в чому їй було відмовлено, оскільки вона не є стороною у виконавчому провадженні.

Апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», встановивши, що до участі у розгляді у справи відповідачем залучено виконавчу службу, а не особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, та боржника (а у разі його смерті правонаступників), дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, в оскаржуваному рішенні апеляційного суду зазначено, що матеріали справи не містять акта опису і арешту спірного майна, що не спростовано у доводах касаційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд, всебічно і повно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, в зв'язку з чим обґрунтовано скасував рішення місцевого суду.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_3, про зняття арешту з майна.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О. Писана