РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ференчук О.В.,

за участю секретаря Гавриленко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради, в інтересах якої діє прокурор Московського району м. Харкова, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

встановив:

Позивач - прокурор Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнаня недійсним Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріально 19.02.2015 року. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_2 всупереч вимогам діючого законодавства, порушуючи права та інтереси держави набула права власності на квартиру АДРЕСА_1.

19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2014 року квартиру АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщиною та передано до власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.04.2015 року, рішення Московського районного суду м. Харкова, відповідно до якого визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, було скасовано, провадження у справі було закрито .

Укладання договору щодо об'єкту нерухомості позивача - квартири АДРЕСА_1 призвело до реєстрації права власності на цей об'єкт за ОСОБА_2 Тому просить визнати недісним вище6зазначений договір купівлі-продажу квартири.

В судовому засіданні прокурор Московського району та представник Харківської міської ради заявлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не прибула, про дату і час судового засідання повідомлялася належним чином.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, пояснивши, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не відповідає вимогам закону.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу від 19.02.15 року відповідач ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.22-23).

Рішенням Московського районного суду від 02.09.2014 року вищезазначена квартира була визнана відумерлою спадщиною та передана до власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради (а.с. 19-21).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.04.2015 року, рішення Московського районного суду м. Харкова, відповідно до якого визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, було скасовано, провадження у справі було закрито (а.с. 7-9).

За правилом ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів на підтвердження того, що вказаний договір купівлі-продажу житла суперечить нормам Цивільного кодексу України, зокрема ст. 203 ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, чи які б свідчили про наявність передбачених ст. 230 ЦК України підстав для визнання його недійсним, до суду позивачем не представлено.

До теперішнього часу право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с. 10-13).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.14 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України, звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 197, 209, 212, 215, ЦПК України, ст. ст. 190, 218, 234, 334, 657 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Харківської міської ради, в інтересах якої діє прокурор Московського району м. Харкова, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2015 року недійсним - відмовити.

Р ішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Ференчук