РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Київський районний суд м.Харкова у складі :

головуючої судді Шмадченко С.І.,

за участю секретаря Гололобової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,Харківської міської ради, 3-ті особи: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, яким просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що наймачем спірної квартири був ОСОБА_3 з яким вона з 2005 року сумісно проживала без реєстрації шлюбу. 23.06.2009 року вона зареєструвалась у зазначеній квартирі. Вона купила телевізор, сплатила заборгованість за комунальні послуги. Також у квартирі зареєстрований син ОСОБА_3 - ОСОБА_2, який з дня реєстрації у квартирі не проживає. ОСОБА_3 не працював - хворів, вона його доглядала. 15 березня 2011 року він помер, вона залишилася проживати у спірній квартирі, сплачує всі комунальні послуги і ті, які нараховують на імя відповідача ОСОБА_2 При житті ОСОБА_3 ніколи не спілкувався з ОСОБА_2 не укладав ніяких угод або домовленостей щодо користування квартирою.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. ОСОБА_4 пояснила, що неповнолітній ОСОБА_2 за взаємною згодою батьків, згідно зі ст.160 СК України став проживати з матірю за іншою адресою. Мати не подавала до суду позову про визначення місця проживання сина. У справі відсутні докази, що ОСОБА_3 чинив перешкоди дружині та сину у користування квартири АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_5, Мар»єнкова Т.А. позовні вимоги позивачки не визнали, посилалися на те, що одним із обґрунтувань звернення позивачки до суду з позовною заявою є її посилання на те, що вона змушена самостійно сплачувати всі комунальні послуги за ОСОБА_2, що для неї дуже дорого.

Така позиція позивачки не відповідає дійсності, оскільки станом на квітень 2011 рік по квартирі мається заборгованість. ОСОБА_1 спілкувалася з дружиною ОСОБА_3, ОСОБА_6, у неї були її телефони, вона і повідомила дружину про смерть ОСОБА_3

У ОСОБА_2 були поважні причини не проживання у спірній квартирі, оскільки його батько пиячив, у квартирі був відсутній ремонт і він, як неповнолітня особа разом проживав з матірю за її місцем мешкання.

Представники Харківської міської ради та служби у справах дітей Київського району м. Харкова в судове засідання не зявилися, надали письмові заперечення у яких проти позову заперечували.

Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області направив до суду листа про розгляд справи без участі 3-ї особи.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд у задоволенні позовних вимог позивачки відмовляє, виходячи з наступного:

11 червня 2014 року по справи судом було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги позивачки були задоволені. 29.04.2015 року заочне рішення судом скасовано.

Судовим розглядом встановлено що спірна квартира АДРЕСА_3 05.02.1992 р. на підставі ордеру № 092087 виданого Октябрським РВК м.Харкова надана для проживання ОСОБА_3 на сімю у складі однієї особи (а.с.7).

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 13 з місця проживання про склад сімї та прописку у квартирі значаться зареєстрованими з 20.08.1996 р. син померлого ОСОБА_3, ОСОБА_2, з 23.06.2009 р. ОСОБА_1 (а.с.6)

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р.»Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст..71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляд, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7,ОСОБА_8 пояснили, що з позивачкою вони знайомі понад сім років. Позивачка проживала у квартирі разом з ОСОБА_3. Син ОСОБА_3 з ними не проживав і його особистих речей у квартирі вони не бачили. ОСОБА_3 хворів і позивачка за ним доглядала.

З огляду на вказане, пояснення свідків про не проживання сина у квартирі не можуть вплинути на його право на житлову площу. Крім того житлова площа у будинках державного та громадського житлового фонду зберігається за неповнолітніми незалежно від обставин, які слугують підставою їх відсутності (ч.3 ст.71 ЖК).

Так в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона з ОСОБА_3 до його смерті знаходилась у шлюбі. Спочатку вони проживали у кв.138 по вул.Матюшенко.11. З 2000 року вона з сином і ОСОБА_3 проживали у квартирі її батьків АДРЕСА_4. Проживали разом до 2004 року, а потім почалися сварки з її батьками і вони вирішили повернутися проживати у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 першим переселився у квартиру для наведення порядку. Вона періодично приїздила до нього, привозила харчі. Одного разу приїхала до чоловіка та побачила ОСОБА_1 Чоловік повідомив їй що це його знайома. Так ОСОБА_1 залишилася проживати у квартирі разом з ОСОБА_3 ОСОБА_1 знала її номер телефона і телефонувала коли їй було потрібно. Після смерті ОСОБА_3 їй стало відомо,що ОСОБА_1 прописана у спірній квартирі. Вона мала розмову з ОСОБА_1 відносно того, що її син після досягнення повноліття буде проживати у спірній квартирі і що в цій квартирі вона проживає до повноліття сина. З позовом про визначення місця проживання сина до суду вона не зверталась.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що вони з ОСОБА_3 проживали в одному будинку. Квартира у якій проживав ОСОБА_3. є однокімнатною ізольованою без ремонту. ОСОБА_3 «випивав» і дружина з дитиною пішли від нього. Потім він став проживати з ОСОБА_1, яка проживає у спірній квартирі понад 10 років. Його син приходив до батька.

15 березня 2011 року ОСОБА_3 помер. На час смерті ОСОБА_3 його син ОСОБА_2 був неповнолітнім.

В подальшому 22.03.2011 року мати неповнолітнього ОСОБА_2 до дільниці №13 КП «Жилкомсервіс» подала заяву якою просила не проводити прописку, виписку зі спірної квартири…(а.с.118) Також направляла до позивачки попередження про намір вселитися з сином у квартиру (а.с.113).

Відповідно до ст..2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-ІУ, громадянам України , а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Вищенаведене є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, оскільки ОСОБА_2 на той час був неповнолітнім, мав поважну причину не проживати у спірній квартирі, а проживати за місцем мешкання матері.

Відповідно до ст..3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27.02.1991 р. «суд повинен надавати перевагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини..».

Керуючись ст..ст.10,11,60, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», Конвенція «Про права дитини», суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд протягом 10днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя