Справа № 201/6267/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Джамаловій С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпропетровська стоматологічна поліклініка № 1» Дніпропетровської обласної ради про зобовязання вчинити певні дії, стягнути пеню та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог з врахуванням їх уточнень позивач посилається на те, що в липні 2014 року він звернувся до відповідача за наданням послуги по зубопротезуванню. Відповідачем було видано замовлення-наряд № 153 від 31.07.2014 року на виконання відповідних робіт, а позивачем було сплачено вартість вказаної послуги, однак в укладені договору про надання даної послуги йому було відмовлено. Тому позивач просив суд зобовязати відповідача укласти письмовий договір про надання платних послуг. В зв*язку з тим, що зубний протез було виконано не вчасно позивач просив суд стягнути на його користь пеню в розмірі 31 146 грн. та відшкодувати моральну шкоду яку було спричинено діями відповідача та яку він оцінює в розмірі 27 560 грн. Окрім того позивач просив суд винести окрему ухвалу про недопущення забороненою в Україні дискримінації пов*язаної із станом здоров*я.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог пославшись на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір в усній формі про надання платної послугу з зубопротезування, яка була виконана вчасно та відповідала всім медичними показаннями та технологія виготовлення змінних протезів не була порушена.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні в липні 2014 року позивач звернувся до відповідача за наданням послуги по зубопротезуванню. За заявою ОСОБА_1 йому було видано замовлення-наряд № 153 від 31.07.2014 на виконання відповідних робіт, а позивачем було сплачено вартість вказаної послуги. Посилання позивача на неякісне виготовлення зубних протезів спростовується, наданими відповідачем письмовими доказами, а саме відповідачем надано медичну картку стоматологічного хворого ОСОБА_1 в якій відображено, що позивач неодноразово звертався до відповідача, стосовно неякісного протезування, після чого йому неодноразово було здійснено корекцію, а згодом за рахунок відповідача виготовлено новий протез. Окрім того згідно висновку незалежного спеціаліста доцента кафедри ортопедичної стоматології ДДМА к.м.н. ОСОБА_2, робота виконана за всіма медичними показаннями та технологія виготовлення змінних протезів не порушена, дефектів не виявлено.

Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином.

Договір про надання медичних послуг є підставою виникнення цивільних відносин з оплатного надання медичних послуг. На договір про надання медичних послуг поширюються загальні правила цивільного права про правочин і договір. За договором про надання медичних послуг одна сторона (медична установа, лікар) зобов'язується надати, а інша сторона (пацієнт) прийняти та оплатити послуги спрямовані на поліпшення здоровя пацієнта, відповідно до умов договору. Цей договір є консенсуальним і вважається укладеним за умов досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов. Факт укладання договору про надання медичних послуг підтверджується зокрема квитанціями про оплату послуг, нарядами на виконання робіт, записами в амбулаторних картках, тобто документами, які індивідуально визначають обсяги виконання робіт, зокрема з проведення зубопротезування.

Згідно з п.1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем зазначено про обовязковість укладення письмового договору на підставі ч.1 п. 2 ст. 208 ЦК України, однак п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України.

Стаття 206 ч. 1 ЦК України передбачає, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсності.

Частинами 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Водночас частинами 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами, тобто розрахунковим документом.

Так, амбулаторна картка (форма 043/0) та заказ-наряд є документами, на підставі яких Комунальним закладом проводиться надання стоматологічних послуг із зубопротезування. У зазначених документах містяться всі дані та показники, необхідні для якісного та повного надання послуг із зубопротезування. Послуги надаються Комунальним закладом у відповідності до встановлених норм та правил. Отже, правочин про надання стоматологічних послуг із зубопротезування між Комунальним закладом і ОСОБА_1 є таким, що вчинений у належній формі та повністю виконаний сторонами.

Посилання позивача на норми ст.ст. 633, 634 ЦК України є безпідставними, оскільки дані статті не містять вказівок на обов'язковість письмової форми договору.

Враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобовязання відповідача укласти письмовий договір про надання платних послуг, окрім того укладення договору після фактичного виконання послуг є неможливим в силу закону, оскільки правочини вчиняються до початку їх виконання.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 31 146 грн. за прострочення надання послуги на 407 днів суд виходить з наступного.

Позивачем здійснено розрахунок пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідно до якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , комплект зубних протезів, виготовлений для нього відповідачем нібито мав певні недоліки, які робили його застосування неможливим, на підставі чого позивач просив виготовити новий комплект зубних протезів та відшкодувати йому вартість медикаментів на лікування виразки шлунку, моральну шкоду, а також укласти з ним договір на надання платних послуг. Однак згідно висновку незалежного спеціаліста-доцента кафедри ортопедичної стоматології ДДМА к.м.н. ОСОБА_2, робота виконана за всіма медичними показаннями та технологія виготовлення змінних протезів не порушена, дефектів не виявлено. Позивачу було рекомендовано корекція базисів знімних протезів, профілактичні огляди.

Тобто, всі розбіжності, що виникли між відповідачем та ОСОБА_1 щодо виготовлення та використання зубопротезної продукції були вирішені, будь-яких порушень Відповідачем в процесі його діяльності вимог діючих стандартів та інших вимог чинного законодавства позивачем суду не надано. Отже враховуючу те що робота була виконана належним чином та в розумні строки суд не знаходить підстав для задовленні позовних вимоги в частині стягнення з відповідача пені.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз*яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов*язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв*язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надав належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань.

Стосовно вимоги позивача про винесення окремої ухвали про недопущення, забороненої в Україні, дискримінації, повязаної із станом здоров*я відносно пацієнтів, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 211 ЦПК України, суд виявивши під час розгляд у справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Права пацієнта в Україні регламентовані низкою нормативних актів, Конституцією України. Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року № 435- IV (далі - ЦК) та Основами законодавства України про охорону здоров'я від 19 листопада 1992 р. № 2801-ХП (далі - Основи).

Відповідно до статей 34, 38 Основ кожен пацієнт, який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій, пацієнт також вправі вимагати заміни лікаря.

Тобто, з одного боку, законодавець надає пацієнту право вільно обирати хто буде надавати йому медичну допомогу. З іншого боку, є певна умова, а саме можливість лікаря запропонувати свої послуги. Чіткого тлумачення "може запропонувати свої послуги" законодавство не містить, тому можна зробити висновок, що кожен лікар на свій розсуд може визначати таку можливість.

Якщо ж пацієнт бажає заміни лікуючого лікаря, на що він має повне право, то тут має бути дотримано певної процедури. Пацієнт, який не бажає продовжувати лікування у конкретного лікаря, повинен звернутися з відповідною письмовою заявою на ім'я головного лікаря закладу охорони здоров'я. Заява обов'язково має містити таку інформацію: прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання, суть прохання з обґрунтуванням необхідності заміни лікаря. Заява має бути підписана пацієнтом із зазначенням дати. Керівник лікувального закладу зобов'язаний відреагувати на таке звернення у терміни, передбачені чинним законодавством, а саме статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР.

Дискримінація - обмеження хворих у праві на отримання медичної допомоги, відмова у прийнятті у медичні заклади, проведенні хірургічних операцій, надання стоматологічних послуг, розголошення інформації.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був обмежений ні в наданні стоматологічних послуг, ні в отриманні медичної допомоги кваліфікованим лікарем суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи вище викладе суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпропетровська стоматологічна поліклініка № 1» Дніпропетровської обласної ради про зобовязання вчинити певні дії, стягнути пеню та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова