АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9395/15 Справа № 199/3543/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради про захист прав споживача шляхом визнання порушеними прав споживача використанням нечесної підприємницької практики та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом до відповідача про захист прав споживача шляхом визнання порушеними його прав споживача використанням нечесної підприємницької практики та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що він є споживачем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає відповідач, як виконавець послуг. Вважає підприємницьку практику відповідача нечесною, оскільки він ввів в оману позивача стосовно розрахунку ціни своїх послуг. Відповідач не є виробником теплової енергії, користується покупною енергією Придніпровської ТЕС ПАТ «Дніпроенерго», для якої постановою НКРЕ України від 28.11.2011 року № 2246 тариф на виробництво теплової енергії встановлено 228,04 грн. на 1 Гкал без ПДВ. Відповідач у розрахунку тарифу ціну покупної енергії встановив не 228,04 грн., а 307,07 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Також, відповідач застосував нечесний спосіб розрахунку тарифу на свої послуги, зокрема, застосував норму споживання на опалення 1 кв.м. опалювальної площі 0,144 замість 0,132 Гкал на рік, що призвело до завищення тарифу.

Всупереч положень Порядку розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб'єктів господарювання у сфері теплопостачання, затвердженого наказом Мінрегіону України від 14.12.2012 року № 630, розрахунки тарифу відповідач здійснив без схваленої на 2014 рік інвестиційної програми, що свідчить про нечесну практику введення в оману стосовно законності поданих на затвердження розрахунків тарифу. За порушення зазначеного Порядку розроблення на відповідача постановою НКРЕКПУ від 23.04.2015 року накладено штраф. Також, вважає порушенням те, що згідно визначення договору приєднання споживач не може відмовитись від його умов, в той час невиконання умов Типового договору стосовно обслуговування і ремонту внутрішньобудинкової мережі тепло- та постачання гарячої води не надає споживачу гарантій відшкодування шкоди, завданої протіканням труб стояків до точок передачі послуг, якими, згідно договору надання послуг, визначені відгалуження від стояків опалення у квартирі і кран гарячої води у квартирі. У зв'язку з цим, позивач просив суд визнати порушеними права споживача з боку відповідача, що виразились у використанні нечесної підприємницької практики стосовно способу розрахунку ціни на послуги централізованого теплопостачання та у нав'язуванні умов договору, невідповідного умовам Типового договору, а також зобов'язати відповідача у місячний термін припинити дії, які порушують його права шляхом надання для підписання договору, що відповідає нормам законодавства.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що механізм формування та встановлення тарифів на надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, споживачем яких є позивач, визначається Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженим постановою НКРЕ від 17.02.2011 № 242 та Процедурою встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, затвердженою постановою НКРЕ від 17.02.2011 № 244.

Процедурою встановлення тарифів № 244 передбачено наступне:

1.6.Розрахунки тарифів виконуються заявником відповідно до вимог затвердженого НКРЕ Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання (Порядок № 242) та надаються до НКРЕ разом із заявою як додатки до заяви.

1.7.Рішення щодо встановлення тарифів приймається НКРЕ на відкритих засіданнях шляхом всебічного та повного з'ясування позицій усіх учасників відкритих засідань, які проводяться після розгляду наданих заявником документів та аналізу результатів фінансово- господарської діяльності заявника відповідними управліннями НКРЕ і підготовки їх пропозицій, і оформлюється постановою.

Підставою для зміни тарифів за ініціативою НКРЕ можуть бути такі обставини: 4.3.6 надання ліцензіатом до НКРЕ недостовірної інформації щодо здійснення ліцензованої діяльності та/або недостовірної інформації при обґрунтуванні і розрахунках тарифів.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 8.04.2014 року №336 відповідачу установлений тариф на теплову енергію для потреб населення. Вказана постанова є чинною, доказів протилежного позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Таким чином, позивачем не надано, а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів, що відповідач допустив щодо нього діяльність (бездіяльність) при обґрунтуванні і розрахунках тарифів, що вводила б позивача, як споживача послуг, в оману чи є агресивною.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води, що укладається із споживачем-фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред'явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

07.09.2015 року між сторонами був підписаний договір № 703-212086 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Таким чином,суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач, як сторона договору приєднання, може ініціювати лише його зміну чи розірвання відповідно до вимог закону, отже, вимоги позивача щодо визнання порушеним права споживача відповідачем шляхом нав'язування умов договору та зобов'язання відповідача надати для підписання договір, що відповідає нормам законодавства,є безпідставними.

Крім того, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цією ж нормою закону визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якою не передбачено такий спосіб захисту,як визнання порушеним права. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач звернувся до суду у спосіб, не передбачений законом.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору (п. 3 ст. 3 ЦК) і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу як зобов'язання примусового укладення договору.

У разі, якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторонни не мають права відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК). Зокрема, ст.ст. 19, 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

За змістом ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У зв'язку із цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК та ст.ст. 19, 20 зазначеного Закону.

Зобов'язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

В.А.Ремез