Справа № 136/1571/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" жовтня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_2 - Агро" про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала з огляду на таке.

Вона, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) ОСОБА_4, являється власником земельної ділянки (паю) площею 3,5102 га, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно державного акта на право власності на землю серії ВН №07316 від 20.01.2002 року.

05.01.2005 року вона уклала з Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» договір оренди належної їй земельної ділянки терміном на 10 років, що було оговорено у п.4 Договору оренди, без чіткого визначення дати його закінчення.

25 жовтня 2006 року вищевказаний договір був зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 4.

Оскільки строк договору спливав 05.01.2015 року, вона, ОСОБА_1, в порядку передбаченому п.4 вищенаведеного договору оренди, завчасно 19.11.2014 року звернулась до Відповідача із заявою-повідомлення про відмову в поновленні договору оренди землі після його припинення, 05.01.2015 року, оскільки має намір самостійно використовувати власну земельну ділянку за особистими потребами. Дана заява була отримана та зареєстрована Відповідачем 19.11.2014 року за №189. Проте по спливу строків дії договору оренди, Відповідач жодних дій щодо повернення належної їй земельної ділянки не вчинив, відповіді чи пропозиції продовження договору, в порядку передбаченому ст.33 ЗУ «Про оренду землі» - не надіслав та продовжує користуватись земельною ділянкою. В подальшому 18.02.2015 року, разом із іншими пайовиками, які звертались із аналогічними заявами до Відповідача, вона, ОСОБА_1, повторно звернулась до ТзОВ «Концерн «ОСОБА_2» із скаргою щодо відсутності відповіді на її заяву-повідомлення та подальше незаконне використання земельної ділянки, після закінчення терміну оренди, однак Відповідач знову проігнорував її вимоги.

Ураховуючи наведені обставини, позивач вважає, що Відповідач в даний час протиправно та незаконно користується належною їй земельною ділянкою (паєм) поза терміном дії договору оренди земельної ділянки, на який його було укладено, при цьому орендар не скористався своїм переважним правом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди цієї земельної ділянки на новий строк (поновлення договору оренди землі), а також на даний час Відповідач продовжує використовувати земельну ділянку, однак без законних для цього правових підстав, що вказує на порушення, на думку позивача, її прав та охоронюваних законом інтересів, внаслідок чого позивач змушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просила суд визнати такий договір оренди земельної ділянки, - припиненим у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, а також вирішити питання про понесені нею судові витрати в загальній сумі 478,20 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у заявленому обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи свою позицію тим, що Договір оренди землі за №141 від 05.01.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений дійсно терміном на 10 років. У той же час 27.12.2010 року між цими ж сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі №141 від 05.01.2005 року, згідно якої терміном дії такого договору визначено 20 років, своє волевиявлення сторони висловили шляхом підписання такої угоди, а відтак він діє і підстав для припинення Договору оренди землі за №141 від 05.01.2005 року не має. Орендар на законних підставах продовжує користуватись належною позивачеві земельною ділянкою. Представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити з урахуванням висловленої ним позиції.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

Згідно Державного акта серія ВН №07316 про право приватної власності на землю виданого 20 січня 2002 року Славнянською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Славнянської сільської ради від 19.10.2001 року, ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 3.5102 га в межах згідно з планом, що розташована на території Славнянської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

05.01.2005 року між ОСОБА_3 як орендодавцем з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «ОСОБА_2 Агро» як орендарем з іншої сторони було укладено Договір оренди землі, предметом якої значиться вищевказана земельна ділянка площею 3.5102 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_3 Строк дії такого договору сторонами узгоджено на 10 років (п.4 Договору). Відповідно до цього ж пункту Договору, після закінчення строку дії договору Орендодавець повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору письмово попередити Орендаря про свій намір припинити дію договору. При відсутності такого повідомлення договір вважається продовженим на той самий строк і на тих же умовах. Волевиявлення сторін договору висловлено шляхом підписання договору. Такий договір був зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25 жовтня 2006 року за №4.

Як убачається із свідоцтва про одруження ОСОБА_3 після одруження змінила прізвище на «Лебідь» (а.с.11).

19.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Концерн «ОСОБА_2 Агро» із письмовою заявою, в якій висловила свій намір про припинення дії Договору оренди землі. Вказана заява була зареєстрована відповідачем за №189 19.11.2014 року про що проставлено відповідна відмітка.

Ураховуючи те, що вказана заява про припинення строку дії договору ТОВ «Концерн «ОСОБА_2 Агро» була залишена поза увагою, 18.02.2015 року позивач, у тому числі із іншими пайовиками звернулись до ТОВ «Концерн «ОСОБА_2 Агро» із скаргою, в якій вказали на порушення їх прав щодо безпідставного використання належних їм земельних ділянок поза межами строку дії договорів.

Прийнявши до уваги, що й таке звернення залишено без належного реагування, позивач, вказуючи на порушення її законних прав та інтересів з боку відповідача звернулась до суду із даною позовною заявою.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV.

За змістом ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та договором оренди.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Тобто, однією з істотних умов договору оренди є строк договору ( стаття 15 Закону України "Про оренду землі"). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (стаття 19 Закону України "Про оренду землі").

Зі змістом вказаної норми кореспондуються і приписи пункту 1 статті 763 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором.

Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється (ст. 31 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповідно до прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державній реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону від 1 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Зібрані у справі докази вказують на те, що дії сторін при Укладенні Договору оренди землі за №141 від 05.01.2005 року були направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені таким договором. Сторони Договору узгодили усі істотні умови Договору оренди землі, у тому числі визначили строк його дії, висловивши своє волевиявлення шляхом досягнення згоди з усіх інших істотних умов та скріпивши згоду своїми підписами. Судом встановлено, що вказаний Договір оренди землі пройшов державну реєстрацію 25.10.2006 року, а відтак є укладеним з моменту державної реєстрації.

Наведене свідчить, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначений сторонами дії договору вказує на правомірне, договірне використання відповідачем спірної земельної ділянки відповідно до норм ЗК, ЦК, інших Законів України, однак не про момент укладання зазначеного договору.

З даного приводу, щодо визначення початку дії строку договору оренди землі і як наслідок встановлення факту наявності у орендаря переважного права на продовження договору, встановлена чітка правова позиція Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висвітлена ВССУ під час перегляду в касаційному порядку справи №67078св14. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції, колегія суддів в ухвалі від 23.04.2014р. зазначила: «оскільки договір оренди пройшов державну реєстрацію, він є укладеним, з дня його державної реєстрації у позивача виникло право на оренду землі, проте строк дії договору визначено сторонами з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема строку його дії».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-127цс13), від 19 лютого 2014 року (справа № 6-162ц13), яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

На спростування обставин зазначених позивачем щодо закінчення десятирічного строку дії Договору оренди землі за №141 від 05.01.2005 року, представником відповідача надано суду Додаткову угоду до Договору оренди землі від 27.12.2010 року укладену між цими ж сторонами: ОСОБА_1 та ТОВ «Концерн «ОСОБА_2 Агро». Відповідно до якої, сторони прийняли рішення внести зміни та доповнити Договір оренди землі №141 від 05.01.2005 року в частині п.4 та п.5, визначивши строком дії Договору оренди землі 20 років, та відповідно узгодивши розмір орендної плати у новому відсотковому відношенні. Інші умови Договору, у тому числі реєстраційний запис №4 від 25.10.2006 року, залишили незмінними. Згідно п.3 Додаткової угоди визначено, що дана Додаткова угода є невідємною частиною Договору оренди землі та набирає законної сили з дати державної реєстрації. Такий договір був підписаний його сторонами.

Правилами ст.653 ЦК України, визначено правові наслідки зміни або розірвання договору, відповідно до частини першої якої, у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання, тощо.

Згідно ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється у такій же самій формі, що й договір, що змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За нормами Закону України "Про оренду землі", договір оренди підлягає державній реєстрації, а відтак у сукупності із нормами ЦК України, такий договір є укладеним з моменту державної реєстрації, отож і зміни до такого Договору оренди землі у виді Додаткової угоди, яка є невідємною його частиною мають пройти державну реєстрацію, що й Договір оренди землі. Крім цього, сторони Додаткової угоди від 27.12.2010 року узгодили, що вона набирає законної сили з дати державної реєстрації.

Встановлені судом обставини вказують на те, що Додаткова угода до Договору оренди землі від 27.12.2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Концерн «ОСОБА_2 Агро» не пройшла державну реєстрацію, а отже є неукладеною, а відтак не породжує зміни умов основного Договору оренди землі від 05.01.2005 року, у тому числі й в частині строку дії Договору оренди землі щодо його продовження у 20 років.

Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на якій його було укладено.

Наведене кореспондується з п.17 Договору оренди землі, згідно якого сторони договору узгодили, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Аналізуючи докази, які містяться в матеріалах справи, судом було встановлено, що позивач 19.11.2014 року, тобто у строки, що визначені п.4 Договору оренди землі більш а ніж за тридцять днів до закінчення десятирічного строку, на який було укладено Договір оренди від 05.01.2005 року звернулась до ТОВ «Концерн «ОСОБА_2 Агро» із письмовою заявою про припинення дії договору.

Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У силу статей 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України Про оренду землі, можлива лише за умовами дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України Про оренду землі, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Судом встановлено та сторонами спору не заперечувалось недотримання орендарем процедури визначеної нормами ст.33 Закону України «Про оренду землі» щодо направлення ним орендодавцеві у строки письмового повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк із проектом додаткової угоди; відсутня додаткова угода сторін про поновлення договору оренди землі на новий строк. У той же час, матеріали справи свідчать про наявність у орендодавця наміру на припинення договору, що доведено його заявою від 19.11.2014 року направленою орендареві про відмову в поновленні договору оренди землі після його припинення 05.01.2015 року (вказана заява була зареєстрована Відповідачем, як вхідна документація 19.11.2014 року за № 189 (про що було зроблено відповідний запис на копії заяви).

З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що укладений між позивачем як орендодавцем, та орендарем відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро», 5 січня 2005 року договір оренди належної позивачеві земельної ділянки припинився в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, оскільки орендар не використав своє переважне право, передбачене ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди цієї земельної ділянки на новий строк (поновлення договору оренди землі), проте позивач реалізувала умови домовленості, що викладено у п.4 Договору оренди землі щодо припинення дії цього договору.

Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, в розумінні правил ст.58, 59 ЦПК України, щодо їх належності та допустимості, вказують на наявність порушеного права позивача зі сторони відповідача, який на даний час продовжує без будь яких правових підстав використовувати земельну ділянку, що належить позивачеві, а тому таке право потребує захисту судом у спосіб визнання договору оренди землі припиненим.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства,а тому підлягають до повного задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат суд керується ст.88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 11, 16, 317, 321, 638, 640,653, 654, 763,792 ЦК України, ст. 125, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 6, 13, 15,19, 31, 34 Закону України «Про оренду землі», ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-127цс13), від 19 лютого 2014 року (справа № 6-162ц13), правовою позицією ВССУ під час перегляду в касаційному порядку справи №67078св14 викладеною у Ухвалі від 23.04.2014р, керуючись ст.ст. ст.ст.3, 6, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір оренди земельної ділянки №141 укладений 05 січня 2005 року в с.Зозів Липовецького району Вінницької області, між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» (КОД ЄДРПОУ №32513287), предметом якого є земельна ділянка площею 3,5102 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та належить ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4 згідно Державного акта на право власності на землю серії ВН №07315 від 20.01.2002 року, - припиненим.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» (КОД ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 478,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_7