Номер провадження: 22-ц/785/6570/15
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Жукова Тимура Вікторовича на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом, в подальшому уточненим, до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 04 липня 2008 року отримав кредит в іноземній валюті в сумі 67700,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% строком до 02 липня 2038 року та зобов'язався своєчасно погашати заборгованість за кредитом та відсотками. З метою виконання зобов'язань між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №215493 від 04 липня 2008 року за яким поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. В обумовлені строки позичальник своїх зобов'язань по поверненню кредиту і сплаті відсотків не виконує, у зв'язку з чим станом на 20.10.2014 року прострочена заборгованість відповідача ОСОБА_2 склала 1559,99 доларів США за тілом кредиту та 5508,23 доларів США по сплаті процентів за користування кредитними коштами. На вимогу Банку про погашення простроченої заборгованості та про дострокове повернення кредиту, сплаті процентів на 32-й день у разі не погашення простроченої заборгованості протягом 31 дня з часу отримання вимоги позичальник та поручитель не відреагували, що вимусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 04 липня 2008 року в розмірі 66331,01 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 19 червня 2015 року (1 долар США - 21,32 грн.), складає 1414177,13 грн. В решті вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами звернулися ОСОБА_2 та представник ПАТ «УкрСиббанк» Жуков Т.В., які просять:

1) ОСОБА_2 - скасувати рішення в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити. В іншій частині рішення ОСОБА_2 не оскаржується;

2) представник ПАТ «Укрсиббанк» - скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі, що заявлений до стягнення,

посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору.

Відмовляючи у вимогах про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_4, суд виходив з того, що банк звернувся з позовом до суду 03 листопада 2014 рок і тому позовна вимога до поручителя пред'явлена поза шестимісячним строком, який передбачено ч.4 ст.559 ЦК України, як підставу припинення поруки.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 04 липня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в іноземній валюті в сумі 67700,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% на рік строком до 02 липня 2038 року та зобов'язався своєчасно погашати заборгованість за кредитом та відсотками (а. с. 5-19);

- 04 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду, за якою сторони дійшли згоди про перенесення строків виконання зобов'язань за договором (а. с. 20);

- 04.07.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №215493 за яким поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору та згідно Додаткової угоди від 04 лютого 2009 року №1 до договору поруки від 04 липня 2008 року поручитель надав згоду на зміну основного зобов'язання, а саме графіку погашення кредиту (а. с. 21-23).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 20 грудня 2014 року останній платіж відповідачем ОСОБА_2 здійснено 20 листопада 2013 року в сумі 194,05 доларів США та заборгованість за процентами погашено в сумі 144,00 доларів США 20 лютого 2014 року (а. с. 25, 29);

Як вбачається з вимог від 08 вересня 2014 року адресованих боржнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_4 банк вимагає виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 04 липня 2008 року (а. с. 52-55).

Судова колегія приходить до наступного.

Зі змісту додаткової угоди від 04.02.2009 року до договору поруки від 04.07.2008 року вбачається, що з поручителем було погоджено зміну графіку повернення позичальником кредиту та виплати процентів за користування кредитними коштами. Поручитель надав згоду на можливі подальші зміни графіку повернення кредиту та виплати процентів у майбутньому (а. с. 23).

Зі змісту договору поруки від 04.07.2008 року вбачається, що:

- відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4);

- у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`являти вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) (п. 2.2.);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (п. 3.1).

Строк виконання зобов`язань боржника за договором про надання споживчого кредиту від 04.07.2008 року встановлено 02.07.2038 року.

Тобто вказаний строк не настав.

Проте, враховуючи, що боржник порушив свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів згідно із затвердженим графіком та виникла прострочена заборгованість по тілу кредиту та сплаті процентів, банк у відповідності до п.4.1. кредитного договору та ст. 1050 ЦК України використав своє право та 08.09.2014 року направив боржнику та поручителю письмове повідомлення про погашення заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення. У разі непогашення простроченої заборгованості на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження про отримання з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту, Банк виклав вимогу про виконання боржником та поручителем зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Отже, Банком використано право вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за договором про надання споживчого кредиту, тобто змінено строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення ;якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки).

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`зання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і п. 2.2 договору поруки надіслав ОСОБА_4 09 вересня 2014 року вимогу про повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів № 30-11/16094 (а. с. 54-55).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й суб`єктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно кредитного договору та графіку погашення кредиту, вбачається, що кредит в сумі 67700 доларів США наданий 04.07.2008 року позичальнику ОСОБА_2 на придбання квартири АДРЕСА_1 строком до 02.07.2038 року, тобто на 360 місяців (30 років).

Відповідно графіку повернення кредиту вбачається, що боржник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит щомісячними платежами - 359 місяців оплачувати по 188 доларів США та в останній 360-й місяць повернути решту кредиту - 208 доларів США, що взагалі становить 67700 доларів США (359*188 + 208).

Умовами кредитного договору передбачена оплата процентів за користування кредитом, яка має здійснюватися з 01 по 10 число включно кожного місяця наступного за тим, за яким Банком були нараховані такі проценти.

Як вже зазначалося граничиний строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором - 02.07.2038 року, боржником останній платіж черговий платіж в сумі 194,99 доларів США з повернення тіла кредиту здійснений 20.11.2013 року(а. с. 25). Після цієї дати боржник до часу подання позову до суду більше не входив у графік погашення. Щодо сплати процентів, то останній платіж у розмірі 144 доларів США був здійснений 20.02.2014 року, хоча прострочена заборгованість по сплаті процентів виникла ще 01.12.2013 року (а. с. 29). З вимогою про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами, Банк звернувся до поручителя 08.09.2014 року. До суду з позовом до боржника і поручителя Банк звернувся 03.11.2014 року.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що кредитним договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами, а тому саме з часу несплати кожного з платежів починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя, проте дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову до поручителя повністю, не звернувши, при цьому, уваги на те, що шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором.

Таким чином, суд не перевірив, чи припинилась порука повністю у звязку зі спливом шестимісячного строку окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про визнання поруки припиненою згідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, яка є обов`язковою для всіх судів України.

З урахуванням того, що умовами кредитного договору від 04.07.2008 року передбачено повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом щомісячними платежами останній платіж з повернення кредиту боржником здійснений 20.11.2013 року, прострочена заборгованість по тілу кредиту виникла 20.01.2014 року, останній платіж з сплати процентів здійснений 20.02.2014 року, а до суду Банк звернувся з позовом до поручителя 03.11.2014 року внаслідок чого шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя слід обраховувати до кожного періодичного платежу.

Тому порука припинилася в частині щомісячних платежів по тілу кредита і по сплаті процентів за користуванням кредиту, які повинні були здійснюватися до 03.05.2014 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.04.2014 року, коли мав бути, але не був здійснений черговий платіж з повернення тіла кредиту, прострочена заборгованість з наростаючим підсумком склала 779,99 доларів США. Прострочена заборгованість по сплаті процентів станом на 30.04.2014 року склала 3114,10 доларів США. Сумарна пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту станом на травень 2014 року склала 13,04 доларів США. Сумарна пеня за несвоєчасне погашення процентів по тілу кредиту станом на травень 2014 року склала 78,81 доларів США.

Отже щодо вказаних сум простроченої заборгованості по тілу кредиту, процентах за його користуванням, пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту, пені за несвоєчасне погашення процентів по тілу кредиту, що утворилися внаслідок не здійснення боржником періодичних платежів до 03.05.2014 року, порука ОСОБА_4 припинилася.

Разом з тим щодо решти заборгованості по тілу кредиту, процентах та нарахованої неустойки, виходячи з дати пред`явлення вимоги (позову до суду) порука ОСОБА_4 не є припиненною і тому в цих межах ОСОБА_4, як поручитель, несе солідарну відповідальність разом з боржником.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог Банку до поручителя про стягнення заборгованості по кредитному договору з посиланням на повне припинення поруки не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Ухвалюючи власне рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Цільове призначення кредиту, який отримано ОСОБА_2 - купівля квартири АДРЕСА_1, яка за умовами кредитного договору мала виступати предметом іпотеки на забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 04.07.2008 року придбав та того же дня передав за договором іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку на забезпечення виконання своїх зобов`язань перед ПАТ «Укрсиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 липня 2008 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.08.2015 року позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (третя особа приватний нотаріус Іллічівського нотаріального округу Одеської області Шевченко Валерія Марківна) про визнання нерухомого майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання недійсним договору іпотеки від 04.07.2008 року, укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 - залишена без розгляду.

Пояснення ОСОБА_2 та його представника, надані ними в засіданні судової колегії 29.10.2015 року про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана не за рахунок кредитних коштів, а за особисті кошти ОСОБА_2 не можуть бути взятими до уваги, оскільки жодних належних доказів, які б підтверджували надані пояснення апелянтом та його представником суду не надано.

Водночас ОСОБА_2 та його представник не змогли чітко пояснити чому ОСОБА_2 передав в іпотеку прибану ним за особисті кошти квартиру для забезпечення виконання за кредитним договором, яким передбачено придбання вказаної квартири за рахунок кредитних коштів банку з подальшою передачею придбаної квартири в іпотеку. При цьому ОСОБА_2 договір іпотеки у встановленому порядку не оскаржив.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 відмовився на пропозицію суду від допиту його у якості свідка з приведенням до присяги та попередження про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань щодо обставин укладення кредитного договору, отримання (не отримання) кредитних коштів, придбання квартири, яка зазначена у кредитному договорі, передачі її в іпотеку.

Крім того, як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 частково виконав умови кредитного договору добровільно повернувши тіло кредиту за період з 04.07.2008 року до 20.11.2013 року в загальній сумі 8547,49 доларів США та проценти в сумі 48290,35 доларів США.

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності у Банку доказів на отримання ним кредиту в сумі 67700 доларів США 04.07.2008 року, судом не можуть бути взятими до уваги.

Факт видачі банком ОСОБА_2 кредиту узгоджується із встановленими апеляційним судом обставинами та ОСОБА_2 не спростований.

Також є доведеними викладені позивачем обставини щодо порушення боржником графіку повернення кредиту і сплати процентів і існування простроченої заборгованості за вказаними платежами.

Тому апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , в той час як є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк».

Підстави вважати, що порука ОСОБА_4 припинилася у повному обсязі, не встановлені. Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» посилається в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції у резолютивній частині зазначив про стягнення заборгованості за кредитним договором в еквівалентному вираженні гривні до долара США на час вирішення спору, в той час, як мав його навести лише у мотивувальній частині.

Судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Апеляційним судом встановлена наявність у ПАТ «УкрСиббанк» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та стягнув заборгованість за кредитними договорами із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим Національним банком України, на час виникнення заборгованості, що не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

При таких обставинах рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачів заборгованості в іноземній валюті в частині тіла кредиту та процентів за його користування.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

За пунктами 1.2.2 та 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредиту повному обсязі відповідно затвердженого графіку та щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної у пункті 1.3.1 цього договору протягом перших 30 календарних днів та нового розміру процентної ставки, що переглядається за договором щомісячно; за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму освноного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від сатвки, вказаної в п. 1.3.1 цього договору.

За п 4.1. кредитного договору за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором в тому числі тілу кредиту та процентів за користування кредитними коштами, , Банк має право додатково вимагати від позичальника сплатити пеню, зокрема, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті. При цьому Банк може використати таке право на застосування пені починаючи з 32 дня календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого договором.

Згідно з указаним кредитним договором заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом підлягають поверненню у доларах США, а пеня у національній валюті України (гривні).

Розрахунок пені Банком здійснений в іноземній валюті (доларах США) з визначенням еквіваленту у гривнях. При цьому до загальної суми заборгованості в іноземній валюті включено еквівалент пені по тілу кредиту та пені процентах.

При таких обставинах позов ПАТ «Укрсиббанк» до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 66331,01 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 19 червня 2015 року (1 долар США - 21,32 грн.), складає 1414177,13 грн. - підлягає частковому задоволенню.

Судова колегія враховує, що до загальної суми заборгованості в іноземній валюті Банком включено доларовий еквівалент розрахунку пені по тілу кредиту та пені процентах.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору пеня має стягуватися у гривні, сума пені по тілу кредиту- 156,64 доларів США та пені по процентам - 551,16 доларів США, підлягають виключенню із загальної суми заборгованості, що розрахована у доларах США.

Сума заборгованості по тілу кредиту і по процентам без врахування пені по тілу кредиту та пені по процентам, складає 65263,21 доларів США (57982,56 + 7640,65).

Судова колегія враховує, що порука ОСОБА_4 припинена щодо періодичних платежів з повернення кредиту, сплати процентів, розрахунку пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту, пені за несвоєчасне погашення процентів по тілу кредиту що утворилися внаслідок не здійснення боржником періодичних платежів до 03.05.2014 року на загальну суму 3999,32 доларів США.

Отже сума стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку підлягає зменшенню на 3985,04 доларів США і складає 61623,89 доларів США.

При цьому 3985,04 доларів США, на яку зменшено стягнення в солідарному порядку, підлягає стягненню з ОСОБА_2 особисто, оскільки підстав для виключення даної суми з розміру вимог щодо цього боржника немає.

Також підлягає зменшенню і сума солідарного стягнення пені по тілу кредита і пені по процентам за користування кредитними коштами в частині, що припадає на період до 03.05.2014 року, щодо платежів відносно яких порука є припиненою, саме: пеня по тілу кредита - 13,04 доларів США та пеня по процентам - 78,81 доларів США, а всього 91,85 доларів США, що становить на час розрахунку пені 23.03.2015 року 1824 грн. 44 коп.

Тобто стягненню в солідарному порядку з відповідачів підлялає пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредита 143,62 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами 472,35 доларів США, що взагалі становить 615,97 доларів США.

Враховуючи, що кредитним договором передбачено обчислення пені за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, а Банк уточнив позов щодо курсу валюти станом на 23.03.2015 року та подав до суду уточнений позов 25.03.2015 року, то пеня судом обчислюється згідно наведеного розрахунку (а. с. 110-111).

З урахуванням наведеного з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку підлягає стягненню пеня в сумі еквівалентній 615,97 доларів США, що становить на час здійснення розрахунку 14259,58 грн.

При цьому сума розрахованої Банком пені, на яку зменшено стягнення в солідарному порядку - 1824 грн. 44 коп., підлягає стягненню з ОСОБА_2 особисто, оскільки підстав для виключення даної суми з розміру вимог щодо даного боржника немає.

Як вбачається з квитанції (а. с. 41) та у відповідності до Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду з позовом, максимальний розмір судового збору складав 3654 грн., які позивачем були перераховані до Держбюджету України.

Оскільки у позові до поручителя районним судом було відмовлено то судові витрати були стягнуті лише з ОСОБА_2

Проте судом апеляційної інстанції при ухваленні нового рішення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно 61623,89 доларів США та 14259,58 грн. Решта - 3985,04 доларів США та 1824,44 грн., що взагалі становить 7% від суми заявленого позову стягнуто з ОСОБА_2 особисто.

Тому судові витрати у рівних частках підлягають відшкодуванню з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у розмірі 93% від суми судового збору сплаченого позивачем, що становить 3398,22 грн., тобто по 1699 грн. 11 коп. з кожного. Решта судового збору - 255 грн. 78 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2

Тому з ОСОБА_2 підлягає відкодуванню позивачеві 1954 грн. 89 коп. (1699,11+255,78), а з ОСОБА_4 - 1699,11 грн.

Судова колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» - частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог, стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 61623,89 доларів США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами в загальному розмірі 14259,58 грн., стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3985,04 доларів США. Решта заявлених вимог до ОСОБА_4 задоволенню не підлягає .

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Жукова Тимура Вікторовича - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 червня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 04 липня 2008 року по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами в загальному розмірі 61623,89 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 04 липня 2008 року по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами в загальному розмірі 3985,04 доларів США.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами згідно з договором №0 від 04 липня 2008 року в загальному розмірі 14259,58 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами згідно з кредитним договором №0 від 04 липня 2008 року в загальному розмірі 1824 грн. 44 коп.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №0 від 04 липня 2008 року по тілу кредиту та процентам за користування кредитиними коштами в загальному розмірі 3985,04 доларів США.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_4 пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами в загальному розмірі 1824 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1954 грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1699 грн. 11 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

В.П. Фальчук