АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/6909/15ц Головуючий у 1 - й інстанції: Саламон О.Б.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9252/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року за заявою представника ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та постановлення нової про задоволення поданої заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що в травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив зобов'язати відповідача ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з їх спільними дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити спосіб участі у вихованні дітей.

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти дії щодо вивезення за межі території України малолітніх дітей, зокрема, просив тимчасово заборонити (відмовити) у видачі паспортів громадян України для виїзду за кордон на ім'я малолітніх дітей, тимчасово затримати або вилучити такі паспорти, якщо вони вже були видані та тимчасово заборонити у виїзді за кордон малолітніх дітей без згоди та супроводу батька ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні поданої заяви суд першої інстанції прийшов до висновків, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії.

За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 4, 7, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем, на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

На підтвердження реальної загрози невиконання рішення суду першої інстанції позивачем надано до суду лист Ліцея «Інтелект» №42 від 29.05.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 навчались в ліцеї з 01.09.2013 року по 14.05.2014 року. На підставі заяви матері ОСОБА_4 від 14.05.2014 року були відраховані зі складу учнів. Причина вибуття вказана в заяві «у зв'язку з виїздом з межі України».

Проте даний лист не може бути доказом загрози невиконання рішення суду першої інстанції, оскільки заява про відрахування дітей з навчального закладу була подана позивачем в травні 2014 року, натомість з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми позивач звернувся лише в травні 2015 року.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Всупереч вимогам вищезазначених статей заявником не було надано ні до суд першої інстанції, ні до апеляційного суду належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання або утруднення виконання рішення суду першої інстанції в разі задоволенні позову.

Крім того судом першої інстанції вірно враховано, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2010 року надано ОСОБА_4 дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України неповнолітніх дітей без згоду та супроводу батька ОСОБА_3 та вказане рішення позивачем не оскаржено.

А тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: