Справа №591/9570/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1038/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в якому просило вилучити у ОСОБА_3 і передати в заклад банку предмет застави - автомобіль «Daewoo», модель: Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, комплект ключів до нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (технічний паспорт), що належать на праві власності цьому відповідачу, а також звернути стягнення на предмет застави - зазначений автомобіль шляхом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ та наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Свій позов банк мотивував тим, що 16 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № SUH2AU00100096, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 56721,40 грн. на наступні цілі: 43265,30 грн. на купівлю автомобіля, 13456,10 грн. - на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення даних в Державний реєстр, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 липня 2014 року. Для забезпечення виконання вказаного зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 передав банку належний йому автомобіль Daewoo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, уклавши 16 липня 2007 року договір застави рухомого майна.

Станом на 30 жовтня 2014 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 268892 грн. 52 коп., що, на думку позивача, є підставою для вилучення і передачі предмета застави разом з комплектом ключів до транспортного засобу та свідоцтвом про його реєстрацію в заклад банку, так як маючи заборгованість зі сплати кредиту відповідач на звернення банку щодо передачі автомобіля для погашення боргу не реагує, а також для звернення стягнення на цей предмет застави.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2015 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo», модель: Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SUH2AU00100096 від 16 липня 2007 року в сумі 268892 грн. 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2688 грн. 93 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 13 липня 2015 року відмовлено Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позову в частині вилучення у ОСОБА_3 і передачі в заклад банку предмета застави, комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та в наданні повноважень для здійснення продажу і зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ України за необґрунтованістю вимог.

Вказане заочне рішення суду від 15 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави, про передачу його в заклад у повному обсязі, а в іншій частині рішення суду щодо задоволення позову залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що за наявності оскаржуваного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави, позивач, не маючи всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу предмета застави, фактично не зможе його виконати.

Зокрема, чинними нормативними актами передбачено, що зняття автомобіля з обліку за рішенням суду неможливо без наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката, тому, не маючи всіх повноважень продавця, в тому числі і щодо зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ, позивач не зможе виконати рішення суду та реалізувати предмет застави самостійно.

Також, на думку позивача, судом першої не враховані норми закону щодо свободи сторін самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, шляхом передачі предмета застави у заклад банку, у зв'язку з чим суд порушив норми матеріального права та прийняв незаконне рішення.

Крім того, позивач стверджує, що вимога про передачу йому в заклад предмета застави разом з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу відповідає передбаченим законодавством способам захисту цивільних прав, а саме: виконання зобов'язання в натурі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № SUH2AU00100096, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 56721,40 грн. на наступні цілі: 43265,30 грн. на купівлю автомобіля, 13456,10 грн. на оплату разових страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 1,00% від суми виданого кредиту на момент укладання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору з періодом сплати з 20 по 25 число кожного місяця, з кінцевим терміном повернення 15 липня 2014 року (а.с.20, 113-116).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня, тобто 16 липня 2007 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклало з ОСОБА_3 договір застави рухомого майна № SUH2AU00100096, відповідно до якого відповідач передав у заставу банку автомобіль Daewoo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності (а.с.117-120).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 30 жовтня 2014 року становила 268892 грн. 52 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - в сумі 42666,33 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 74206,89 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом - 3331,35 грн. та заборгованості з пені - 148687 грн. 95 коп. (а.с.6-8).

03 жовтня 2014 року банк направив відповідачу ОСОБА_3 за місцем його проживання повідомлення, в якому вказав про суму заборгованості щодо виконання умов кредитного та заставного договорів, наслідки невиконання зобов'язань, а також запропонував можливі шляхи вирішення вказаного питання із здійсненням конкретних дій (а.с.9, 10-11).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вилучення у відповідача ОСОБА_3 та передачі в заклад банку предмета застави, комплекту ключів від нього та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), суд першої інстанції виходив з того, що договором застави не передбачено можливості передачі в заклад предмета застави та вказаних речей, крім того, заявлена вимога фактично встановлює порядок виконання рішення суду, тому задоволенню не підлягає.

Щодо відмови у задоволенні вимог в частині надання банку повноважень на здійснення продажу автомобіля, на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого оригіналу, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, суд першої інстанції вважав їх передчасними, оскільки позивачем не надано доказів з приводу вчинення перешкод щодо здійснення таких дій з боку відповідача.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як передбачено ч.2 ст.575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

Аналогічне поняття закладу міститься і в ст.44 Закону України «Про заставу».

Відповідно до пункту 17.10 укладеного між сторонами договору застави рухомого майна № SUH2AU00100096 від 16 липня 2007 року, у випадку порушення заставодавцем/позичальником будь-якого із зобов'язань за кредитним договором чи/або даним договором заставодавець зобов'язаний:

- доставити предмет застави за адресою:вул. Горького, 26 у строк 7 днів з моменту пред'явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, строку сплати якої настав (у т.ч. по кредиту, відсоткам, ін. платежам), а також неустойки. У противному випадку заставодержатель має право здійснити доставку предмета застави за вказаною адресою, як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави несе заставодавець.

- у той же строк передати предмет застави заставодержателю в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами. У цьому випадку заставодержатель має право виставити охорону предмета застави, як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави несе заставодавець.

У ч.ч.1, 2, 3 ст.6 ЦК України йдеться про те, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Також вимогами ч.3 ст.576 ЦК України передбачено, що права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов'язку в натурі.

Аналіз наведених норм права та з урахуванням встановлених судом обставин дають підстави стверджувати, що передача предмета застави у заклад банку у зв'язку з невиконанням відповідачем, як позичальником за кредитним договором та заставодавцем за договором застави, своїх зобов'язань відповідає умовам договору застави рухомого майна від 16 липня 2007 року за № SUH2AU00100096, так як відповідач повідомлявся банком про наявність заборгованості, та вимогам закону, відтак, вимога позивача про передачу в заклад автомобіля разом з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію відповідає визначеним законодавством України способам захисту цивільних прав, враховуючи і те, що комплект ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є приналежністю предмета застави і підлягають передачі банку разом із самим предметом застави.

Отже, висновки суду першої інстанції про відмову в позові в зазначеній частині вимог не ґрунтуються на законі.

Що стосується вирішення спору в частині надання банку повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, колегія суддів враховує наступне.

У ст.1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

За змістом п.4 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Як передбачено ч.2 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Також в ч.1 ст.30 вказаного Закону йдеться про те, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

В той же час, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: звернення стягнення на предмет застави автомобіль «Daewoo», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 липня 2007 року в сумі 268892 грн. 52 коп. не зазначив спосіб звернення стягнення на предмет застави.

При цьому, вказаний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет застави, а саме: шляхом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України відповідає вимогам закону, зокрема, ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п.п.40 абзацу 1, 42 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371) щодо порядку зняття з обліку транспортних засобів, в тому числі і на підставі рішення суду, якщо, виходячи з матеріалів даної справи, боржник відмовляється вчинити вказану дію, а також є правильним з огляду на те, що відповідач не надав позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або його дублікат, а без вказаного документа зняти автомобіль з обліку в підрозділах ДАІ неможливо, як і виконати рішення суду в частині продажу предмета застави також.

В той же час, на думку колегії суддів, не підлягає задоволенню вимога про надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, так як вона є неконкретною.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване заочне рішення в частині відмови у задоволенні ряду вимог з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки стосовно цього не відповідають обставинам справи, враховуючи і те, що суд не зазначив у заочному рішенні спосіб звернення стягнення на предмет застави, тому вказане заочне рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове, яким викласти резолютивну частину рішення в новій редакції.

Крім того, приймаючи до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, зазначені у п.20 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалене судом першої інстанції додаткове рішення від 13 липня 2015 року також скасувати, хоча воно і не було предметом апеляційного оскарження.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Так, апеляційним судом задоволено вимогу немайнового характеру - про передачу в заклад банку предмета застави разом з приналежними до нього речами, а також майнову вимогу - про звернення стягнення на предмет застави в межах суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 268892,52 грн., тому судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції визначається наступним чином:

1) з немайнової вимоги: 1218 грн. * 0,2 = 243,60 грн.;

2) з майнової вимоги: 268892,52 грн. * 1% = 2688,93 грн.;

Всього: 2932,53 грн. (243,60 грн. + 2688,93 грн.).

Оскільки позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 2688,93 грн. (а.с.2), тому з відповідача на його користь необхідно стягнути вказану суму судового збору у вищезазначеному розмірі. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню недоплачена позивачем сума судового збору в розмірі 243,60 грн. (2932,53 грн. - 2688,93 грн.).

Судовий збір за апеляційний перегляд заочного рішення суду першої інстанції визначається наступним чином: 2932,53 грн. / 50% = 1466,27 грн.

Оскільки позивач при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1172,40 грн. (а.с.77), тому з відповідача на його користь необхідно стягнути вказану суму судового збору у вищезазначеному розмірі. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню недоплачена позивачем сума судового збору за апеляційний перегляд заочного рішення суду першої інстанції в розмірі 293,87 грн. (1466,27 грн. - 1172,40 грн.).

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2, 316, ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2015 року в даній справі в частині вирішення позовних вимог та стягнення судового збору, а також додаткове рішення цього ж суду від 13 липня 2015 року в даній справі - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Вилучити у ОСОБА_3 та передати в заклад Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль «Daewoo», модель: Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, а також комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

Звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo», модель: Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SUH2AU00100096 від 16 липня 2007 року в сумі 268892 грн. 52 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - в сумі 42666,33 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 74206,89 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом - 3331,35 грн. та пені - 148687 грн. 95 коп., шляхом продажу Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» цього автомобіля з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2688 грн. 93 коп., а також судовий збір за апеляційний перегляд заочного рішення суду першої інстанції в сумі 1172 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп., а також судовий збір за апеляційний перегляд заочного рішення суду першої інстанції в сумі 293 грн. 87 коп.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -