У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, в якому просило виселити ОСОБА_6 та інших осіб, які зареєстровані у АДРЕСА_1.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 23 травня 2008 року між ним та ОСОБА_8 укладено кредитний договір на суму 43 482,36 доларів США, терміном користування до 22 травня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_8 не виконуються.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_6 та її неповнолітній син ОСОБА_7, які відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР підлягають виселенню з предмета іпотеки.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Вирішено виселити ОСОБА_6 з неповнолітнім сином ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. -порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 09 грудня 2003 року № 312/22 ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_7 визнано наймачами квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 квітня 2008 року вказана квартира була приватизована та належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності.

23 травня 2008 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6, яка діяла у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7, продала спірну квартиру ОСОБА_8 Продаж вчинено за 287 290 грн, що еквівалентно 56 889 доларів США. Після укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7 залишилися бути зареєстрованими та проживати в цій квартирі.

'23 травня 2008 року між банком та ОСОБА_8 укладено кредитний договір на суму 43 482,26 доларів США з терміном повернення до 22 травня 2028 року.На забезпечення виконання основного зобовязання 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_470/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1>

У зв'язку з невиконанням <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2098/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>ОСОБА_8 зобов'язань <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2100/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>за кредитним дог <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2104/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>овором утворилась заборгован <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2105/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>ість у роз <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2107/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>мірі 302 5 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2108/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>49 грн 24 коп. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2110/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>

-

- Закон № 898-IV), ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, є підстави для виселення відповідачів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК <nau://ukr/5464-10|st109> Української РСР), та дійшов висновку про те, що відповідачів не можна виселяти із указаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Частиною першою ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України <nau://ukr/435-15|st405>.

Згідно із ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, за змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР).

Разом із цим, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідачі: ОСОБА_6 та її неповнолітній син ОСОБА_7 не є власниками спірної квартири, оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2008 року відчужили її ОСОБА_8; не є іпотекодавцями спірної квартири, оскільки договір іпотеки укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8, не з'ясував, чи є відповідачі членами сім'ї іпотекодавця, та не врахував, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, стосується виселення із жилого приміщення власника предмета іпотеки та членів його сім'ї у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

У зв'язку з наведеним рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова