Номер провадження 2/756/856/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі: головуючого-судді - Яценко Н.О.

при секретарі - Головатюк І. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» про визнання наказів незаконними та скасування, зобов'язання видати накази , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про поновлення на роботі. В обґрунтування вказує, що 19 вересня 2013 року укладено контракт № 17 між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, в особі Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_2 , з одного боку та ОСОБА_1 про призначення останнього на посаду Генерального директора державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів», вказаний контракт укладений на період з 19.09.2013 року по 25.02.2015 року , розмір заробітної плати визначено п.1 додаткової угоди до контракту № 17 від 19.09.2013 року, посадовий оклад в розмірі 5000 грн.

Довідався про своє звільнення з посади Генерального директора підприємства 03 жовтня 2014 року з факсимільної копії наказу з особового складу Мінекономрозвитку України від 03.10.2014 р. № 60-п та з роботи 06 жовтня 2014 року з п.1 наказу підприємства від 06.10.2014 року № 20-к, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці звільнений за п.8 ст.36 КЗпП.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в наказі з особового складу від 03.10.2014 року № 60-п «Про звільнення ОСОБА_1» зазначили підставу звільнення «У зв'язку із невиконанням підпорядкованим ОСОБА_1 державним підприємством «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам, та вказано посилання на п. п. «в» п.5.3 Контракту № 17 від 19 вересня 2013 року.»

Вказує, що зазначені підстави були штучно створені Міністерством економічного розвитку і торгівлі України , який з 29 квітня 2014 року до 12 червня 2014 року безпідставно не уповноважував підприємство - органом з сертифікації, що був зобов'язаний зробити. В наслідок цього підприємство фактично було позбавлено основного виду господарської діяльності, який для підприємства складав 88 % доходів щомісячно, для отримання якого підприємство було позбавлено права з 29.04.2014 року по 12.06.2014 року. Саме за цей період у подальшому і виникла заборгованість з виплати заробітної плати, яку підприємство ліквідувати у найкоротші строки не могло, внаслідок втрати постійних клієнтів, які отримували у підприємства послуги з сертифікації, і у період з 29.04.2014 року по 12.06.2014 року змушені були звернутися за такими послугами до інших суб'єктів господарювання, з якими уклали договори та після 12.06.2014 року не захотіли повернутися до попередніх договірних відносин з підприємством.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України навіть не зважав на звернення підприємства та голови профспілки щодо прискорення погодження проекту наказу на уповноваження підприємства органом з сертифікації, жодної відповіді не надано.

Зазначає, що на підприємстві виникла заборгованість з заробітної плати внаслідок халатної бездіяльності працівників Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо дотримання строків уповноваження підприємства - органом з сертифікації, а саме в даному випадку не пізніше 30 квітня 2014 року. Контроль та забезпеченням своєчасного уповноваження підприємства органом з сертифікації лежав на Департаменті з технічного регулювання Міністерство економічного розвитку і торгівлі України , який не забезпечив виконання своїх функцій, що і спричинило вищезазначені негативні наслідки для підприємства.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України незважаючи на те, що підприємством вживалося всіх можливих заходів щодо погашення вже існуючої заборгованості у відповідності до графіку погашення заборгованості по заробітній платі , який виконувався з позитивною динамікою, видав наказ про звільнення його з роботи без будь-якого попередження про можливе розірвання контракту, як того вимагає п.22 розділу ІУ положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2014 року № 170.

Міністерством економічного розвитку і торгівлі України не було дотримано гарантій щодо попередження за два тижні про наступне розірвання контракту з підстав зазначених у контракті ,а тому був позбавлений можливості надати пояснення та зауваження, які мають істотне значення для прийняття такого рішення щодо розірвання контракту.

Відповідачем не враховано і загальновідомі форс-мажорні обставини, що склалися в державі та які неможливо було передбачено під час укладення Контракту, а саме зміну територіальної цілісності держави (з анексією АР Крим підприємство втратило до 15 відсотків постійних клієнтів та 12 відсотків щомісячного доходу) та політичну і економічну кризу в державі - бойові дії на сході України, де зупинили свою діяльність частина постійних клієнтів підприємства.

Зазначає, що звільнення за п.8 ст.36 КЗпП України, передбачає наявність підстав зазначених у контракті і невиконання ним зобов'язань за контрактом, підприємство , яким він керував, вживало заходів на виконання п.2.1.9 Контракту. Одночасно Міністерство економічного розвитку і торгівлі України згідно п.2.8.1 не запитував (не вимагав) від нього дострокового звіту про діяльність на посаді генерального директора підприємства. В звіті були б відображені всі причини виникнення заборгованості із заробітної плати та шляхи й порядок її погашення згідно графіку, що позбавило б відповідача формальних підстав для видання вищезазначеного наказу, який вважає незаконним.

Підприємство належно виконувало зобов'язання по виплаті заробітної плати, до 29.09.2014 року доки Міністерство економічного розвитку і торгівлі України не створив штучно своєю бездіяльністю простій підприємству за основним видом господарської діяльності - сертифікації продукції.

Уточнивши позовні вимоги позивач зазначає, що згідно п.6.1. контракту № 17 укладеного між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та ОСОБА_1 про призначення на посаду Генерального директора державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» , дія вказаного Контракту закінчилася 25.02.2015 року, посилаючись на ст.ст. 5-1, 36, 65, 221, 223, 235 КЗпП України просить суд визнати наказ з особового складу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 03.10.2014 року № 60-п «Про звільнення ОСОБА_1» незаконним та скасувати; визнати наказ Державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» від 06.10.2014 року № 20-к «Про звільнення» незаконним та скасувати; зобов'язати відповідачів видати відповідні накази про звільнення ОСОБА_1 з роботи, згідно п.2 статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту з 25.02.2015 року. Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на його користь оплату за час вимушеного прогулу з 04 жовтня 2014 року по 25 лютого 2015 року.

В судові засідання позивач не з'являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, як в позовній заяві так і в уточненнях до позову просив суд справу розглянути у його відсутність та задовольнити позов в повному обсязі. Суд вважає за можливе відповідно до ст.169 ЦПК України провести розгляд справи без участі позивача.

Представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в судових засіданнях проти позову заперечував з посиланням на те, що згідно з п.8 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави , передбачені контрактом.

Відповідно до підпункту «в» п.5.3 Контракту генеральний директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою Міністерство економічного розвитку і торгівлі України , у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення строку його дії у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом і Пенсійним фондом України щодо податків, зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків , а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати.

З 01.04.2014 року на підприємстві обліковується заборгованість із виплати заробітної плати, яка станом на момент звільнення позивача складала понад 300 тис. грн.., що підтверджується звітом підприємства з праці за січень-жовтень 2014 року . Окрім того, зазначали, що крім сертифікації підприємство мало можливість відповідно до статуту займатися іншою діяльністю або здати частину приміщення в оренду. Вважають, що при звільненні позивача були дотримані норми трудового законодавства та умови контракту, а тому просив в задоволенні позову відмовити. При цьому було закцентовано увагу суду на те, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу взагалі заявлено безпідставно до міністерства, яке не виплачує заробітну плату працівникам Державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів».

Представник Державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» в судовому засіданні проти позову заперечувала з посиланням на те, що ними продубльовано наказ Міністерства. При постановленні рішення поклалася на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступне.

19 вересня 2013 року укладено контракт № 17 між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, в особі Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_2 , з одного боку та ОСОБА_1 про призначення останнього на посаду Генерального директора державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів», вказаний контракт укладений на період з 19.09.2013 року по 25.02.2015 року , розмір заробітної плати визначено п.1 додаткової угоди до контракту № 17 від 19.09.2013 року, посадовий оклад в розмірі 5000 грн.

Наказом Міністра економічного розвитку і торгівлі України від 19.09.2013 року № 86-п на підставі контракту від 19.09.2013 р. № 17 , укладеного між Мінекономрозвитку та ОСОБА_1 позивача було призначено на посаду генерального директора Державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» на термін з 19.09.2013 року по 25.02.2015 року.

Згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави передбачені контрактом.

Відповідно до підпункту «в» п.5.3 Контракту генеральний директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою Міністерство економічного розвитку і торгівлі України , у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення строку його дії у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом і Пенсійним фондом України щодо податків , зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати.

З 01.04.2014 року на підприємстві обліковується заборгованість із виплати заробітної плати, яка станом на момент звільнення позивача складала понад 300 тис. грн.., що підтверджується звітом підприємства з праці за січень-жовтень 2014 року.

В ході розгляду справи встановлено, що заборгованість по зарплаті виникла з 01.04.2014 року , тобто на момент здійснення Підприємством повноважень органу із сертифікації.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про місцеві державні організації» керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерства та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил України та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Листом від 25.09.2014 року № 106-5837 Тимчасово виконуючий обов'язки голови Подільської РДА погодив звільнення з посади генерального директора підприємства ОСОБА_1

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 03.10.2014 року № 60-п ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Підприємства з підстав передбачених Контрактом, пункт 8 статті 36 КЗпП України, а саме у зв'язку із невиконанням підпорядкованим позивачу підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам. Контракт визнано таким, що припинив свою дію.

03.10.2014 року на адресу ДП «УкрЦПСЗПС» шляхом факсимільного зв'язку, надійшов наказ Мінекономрозвитку України від 03.10.2014 року про звільнення ОСОБА_1 № 60-п, з яким в той же день був ознайомлений позивач.

06.10.2014 року на адресу ДП «УкрЦПСЗПС» надійшов наказ від 03.10.2014 року Мінекономрозвитку України № 63-п про покладення обов'язків генерального директора на заступника генерального директора з адміністративних і виробничих питань ОСОБА_4

06.10.2014 року наказом по особовому складу ДП «УкрЦПСЗПС»від 06.10.2014 року № 20-к ОСОБА_1 був звільнений з посади генерального директора підприємства за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України , з 03.10.2014 року.

Згідно п.3 положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України затвердженого Указом Президента України № 634/2011 від 31.05.2011 року «Про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України» основним завданням Мінекономрозвитку , зокрема, є формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері технічного регулювання (стандартизації, метрології, сертифікації, оцінки (підтвердження) відповідності, акредитації органів з оцінки відповідності, управління якістю).

Мінекономрозвитку відповідно до покладених на нього завдань забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері технічного регулювання (стандартизації, метрології, сертифікації, оцінки (підтвердження) відповідності, акредитації органів з оцінки відповідності, управління якістю), зокрема призначає органи із сертифікації.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про адміністративні послуги» прийнято наказ Мінекономрозвитку від 15.04.2014 року № 432 «Про затвердження інформаційної та технологічної карток адміністративних послуг із призначення/уповноваження органу із сертифікації в державній системі сертифікації» де було визначено зокрема , порядок призначення/уповноваження органу із сертифікації в державній системі сертифікації.

Процедура призначення/уповноваження органів із сертифікації продукції в державній системі сертифікації здійснюється відповідно до вимог ДСТУ 3411:2004 «Система сертифікації УкрСЕПРО».

Згідно з п.8.3 ДСТУ 3411 призначення (уповноваження) передбачає оцінювання органу сертифікації, яке містить такі основні етапи:

· подання заявки;

· експортування документів органу сертифікації;

· інспекційне перевіряння (на місці) діяльності органу сертифікації щодо його відповідності вимогам цього стандарту (за необхідності);

· готування висновку щодо можливості призначення (уповноваження) органу сертифікації на підставі результатів експертизи його документів та інспекційного перевіряння його діяльності;

· видання свідоцтва про призначення (уповноваження) чи висновку про відмову у призначенні (уповноваженні);

· укладання між Національним органом України з сертифікації і організацією - заявником угоди про делегування їй права на виконання робіт з сертифікації в системі;

· здійснення інспекційного нагляду за діяльністю призначеного (уповноваженого) органу сертифікації.

Згідно з п.7.1.1. ДСТУ 3411 Управління реєструє заявку та у термін не більше ніж 30 днів визначає компетентну організацію і направляє їй комплект наданої документації для проведення експертизи на відповідність вимогам цього стандарту.

Визначена організація повинна провести експертизу у термін не більше ніж 60 днів та надати у Дерджспоживстандарт( Мінекономрозвитку- правонаступник) експертний висновок щодо відповідності заявника вимогам цього стандарту з рекомендацією щодо доцільності його призначення (уповноваження) з урахуванням наявної чисельності чинних в Системі органів сертифікації, їх можливості задовольнити потреби промисловості та забезпечити захист вітчизняних споживачів, а також про необхідність проведення інспекційного перевіряння.

Таким чином, процедура призначення (уповноваження) Мінекономрозвитку органів сертифікації складає 90 днів.

Як убачається зі змісту позовної заяви позивач вказує, що строк повноважень на проведення робіт із сертифікації продукції закінчувався 29.04.2014 року, проте позивач звернувся із заявою щодо призначення органу із сертифікації продукції, послуг та систем управління якості лише 18.03.2014 року.

Для проведення експертизи на відповідність вимогам ДСТУ 3411 було визначено експертну організацію ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості".

Листом від 02.04.2014 року № 3412-09/3840-12, тобто з дотриманням строку встановленого пунктом 7.1.1. ДСТУ 3411 Мінекономрозвитку звернулося до ДП «УкрНДНЦ» для проведення експертизи документів підприємства.

ДП «УкрНДНЦ» розглянуло відповідний комплект документів та листом від 30.04.2014 р. надіслало на адресу Мінекономрозвитку позитивний висновок, який надійшов до Міністерства 06.05.2014 року.

Наказом Мінекономрозвитку від 12.06.2014 року № 680 , тобто, в межах встановленого ДСТУ 3411строку, Підприємство було призначено та уповноважено як орган із сертифікації.

Таким чином, позивач, знаючи, що процедура уповноваження та призначення триває 90 днів, звернувся із заявою до Міністерства за 40 днів до закінчення строку своїх повноважень на проведення робіт із сертифікації лише 19.03.2014 року, проте не позбавлений був можливості зробити це раніше.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління, визначені статтею 4 Закону , відповідно до покладених на них завдань укладають і розривають контракти з керівниками державних підприємств, установ, організацій і господарських структур та здійснюють контроль за їх виконанням.

Згідно д підпунктом 2.3 постанови Кабінету Міністрів України № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракти з керівниками підприємств , що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства.

Іншої форми трудового договору, окрім контракту, з керівником підприємства, що є у державній власності не передбачено.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач допустив порушення п.5.3 підпункт «в» контракту № 17 від 19.09.2013 року, умови якого було погоджено сторонами, про що свідчать їх підписи , звільнення також відбулося на умовах які роботодавець та працівник погодили п.5.6 Контракту, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88,169, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: