У Х В А Л А

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості з орендної плати та повернення земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 08 лютого 2010 року він уклав із товариством з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс» (далі ‒ ТОВ «Унірем-Агро Плюс») договір оренди, відповідно до умов якого передав в оренду строком на 15 років належну йому земельну ділянку площею 4,7 га, розташовану на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки товариство зобов'язалось сплачувати щороку не пізніше 30 листопада.

Посилаючись на те, що за 2013-2014 роки відповідач систематично не сплачував орендну плату, позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки, стягнути заборгованість по орендній платі у розмірі 2 926 грн. та 3 % річних у розмірі 4 980 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 08 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Унірем-Агро Плюс». Стягнуто з ТОВ «Унірем-Агро Плюс» на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті орендної плати у розмірі 2 926 грн., 3 % річних у розмірі 51 грн. 91 коп. та судовий збір у розмірі 91 грн. 77 коп. Зобов'язано ТОВ «Унірем-Агро Плюс» передати ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 4,7 га, розташовану на території Боровківської сільської ради Верхнодніпровського району Дніпропетровської області, у стані, придатному для цільового використання. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року рішення районного суду в частині розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 08 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Унірем-Агро Плюс», та зобов'язання ТОВ «Унірем-Агро Плюс» передати ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 4,7 га, розташовану на території Боровківської сільської ради Верхнодніпровського району Дніпропетровської області, скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Унірем-Агро Плюс» не сплатило позивачеві орендну плату за два роки, що є систематичним порушенням договору та підставою для його розірвання.

Частково скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у розірванні договору оренди, апеляційний суд виходив із того, що позивач не вчиняв жодних дій для отримання орендної плати від відповідача, тому порушення умов договору оренди землі не може вважатися систематичним, а вина відповідача відсутня.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 08 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Унірем-Агро Плюс» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,7 га, розташованої на території Боровківської сільської ради Верхнодніпровського району Дніпропетровської області, строком на 15 років.

Орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки товариство зобов'язалось сплачувати щороку не пізніше 30 листопада.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що ТОВ «Унірем-Агро Плюс» не сплачувало орендну плату за 2013-2014 роки.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі − це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення, зокрема листа ТОВ «Унірем-Агро Плюс» від 24 жовтня 2014 року, та не перевірив посилань позивача на те, що він не отримував листів та повідомлень відповідача про готовність виплатити йому орендну плату, а із самого повідомлення не вбачається прізвища особи отримувача, відтак, висновок про те, що лист отримав саме позивач є необґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд не перевірив тверджень ОСОБА_3 про відсутність у книзі запису вручення рекомендованих поштових відправлень і повідомлень запису за 30 жовтня 2014 року про отримання ним зазначеного вище листа. Отже, висновок про невчинення позивачем дій, запропонованих листом ТОВ «Унірем-Агро Плюс» від 24 жовтня 2014 року, для отримання орендної плати за 2013-2014 роки є передчасним.

Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

При цьому висновок суду апеляційної інстанції про відмову в розірванні договору оренди землі суперечить його ж висновку про стягнення заборгованості по орендній платі за два роки, тобто такої, що утворилася у результаті систематичного порушення умов договору в частині сплати орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК Україн).

Таким чином, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська