Справа №345/3442/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2015 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Гриніва М.А.

cекретаря Заткальницької Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

в с т а н о в и в:

29.07.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00057106, згідно якого банк видав кредит на поточні потреби в розмірі 15 000 грн з терміном повернення 29.07.2014р та сплатою 15% річних і 1,75% щомісячної комісії. Відповідачка згідно вищезгаданого договору зобовязалася щомісячно у визначені строки, по частинах погашати заборгованість за кредитом, однак вона своїх зобовязань не виконує, внаслідок чого станом на 18.08.2015 року утворилась заборгованість 19216 грн, яка складається із : 3463,79 грн заборгованості по поверненню кредиту, 505,14 грн заборгованості по сплаті відсотків, 1700,60 - заборгованість по сплаті комісії; 13546,89грн - штраф (пеня) за несвоєчасне виконання зобов»язань , про стягнення яких предявлено позов до суду.

У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав суду клопотання про те, що позов підтримує, а справу просить розглянути без його участі у заочному порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, представник подав заяву про те, що позов визнає частково, а саме щодо стягнення із відповідачки 3463,79 грн заборгованості по поверненню кредиту, 505,14 грн заборгованості по сплаті відсотків, 1700,60 грн заборгованість по сплаті комісії як заборгованості за кредитним договором позов визнає, однак не визнає позов в частині стягнення із неї 13546,89грн штраф (пеня) за несвоєчасне виконання зобов»язань, так як щодо даної позовної вимоги пропущена позовна давність в 1 рік , оскільки кредит відповідачка мала погашати згідно графіка, згідно якого останній платіж мав бути здійснений 29.07.2014р., а банк звернувся із позовом до суду 31.08.2015р., тобто із пропуском даного терміну. Просить щодо даної позовної вимоги застосувати позовну давність в 1 рік і відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав:

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

(ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13, яка у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України . Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Судом встановлено, що 29.07.2011року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00057106, згідно якого банк видав кредит на суму 15 000 грн. з терміном повернення 29.07.2014р та сплатою 15% річних і 1,75% щомісячної комісії. (а.с.5-9). Відповідачка згідно вищезгаданого договору зобовязалася щомісячно у визначені строки, по частинах погашати заборгованість за кредитною лінією, однак вона своїх зобовязань не виконує, внаслідок чого станом на 18.08.2015 року позивачем нараховано заборгованість в сумі 19216,42 грн, яка складається із: 3463,79 грн заборгованості по поверненню кредиту, 505,14 грн заборгованості по сплаті відсотків, 1700,60 - заборгованість по сплаті комісії; 13546,89грн - штраф (пеня) за несвоєчасне виконання зобов»язань, що стверджується розрахунком (а.с. 4).

Представник відповідачки ОСОБА_3 визнав позов в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача 3463,79 грн заборгованості по поверненню кредиту, 505,14 грн заборгованості по сплаті відсотків, 1700,60 грн - заборгованість по сплаті комісії, що в загальному становить 5669,53 грн, тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає до задоволення.

Однак суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення із відповідачки 13546,89 грн штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобов»язань слід відмовити, виходячи із наступних підстав:

ОСОБА_2 свої зобов»язання по кредитному договору мала виконувати згідно графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами, згідно якого останній платіж мав бути здійснений 29.07.2014р. (а.с.9), про що також зазначено у п.2 спеціальної частини договору, згідно якого встановлено термін повернення кредиту-29.07.2014р. (а.с.5). Позовну заяву відправлено до суду 26.08.2015р., що стверджується поштовим штампом (а.с.14 ), тобто після спливу річного строку позовної давності , про застосування якої представником відповідачки подано заяву, тому з цих підстав слід відмовити у задоволенні позову в цій частині.

З відповідачки слід стягнути в користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн, від сплати якого позивач звільнений при зверненні із даним позовом до суду.

На підставі ст. ст. 253, 254, 256, 257, 258, 261, 267, 526, 546, 549, 599, 611, 1048, 1050, 1054, ЦК України та керуючись ст. ст. 213-215, ЦПК України, суд р і ш и в:

Позов задовільнити частково . Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість згідно договору № ВLаЖГА00057106 від 29.07.2011року в сумі 5669,53 грн станом на 18.08.2015 р., яка складається із: 3463,79 грн заборгованості по поверненню кредиту, 505,14 грн заборгованості по сплаті відсотків, 1700,60 грн - заборгованість по сплаті комісії.

У задоволенні решту позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 243,60 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Г о л о в у ю ч и й: