Справа № 275/1052/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 березня 2015 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Грищенка М.В.,

при секретарі - Довгаленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного бану "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що 17.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZRСWGА00004282, відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 56075,00 доларів США строком до 16.03.2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк і відповідачі 17.03.2008 року уклали договір іпотеки №ZRСWGА00004282, за яким відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 61,80 кв.метрів, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

04 серпня 2011 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове прміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вищевказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивач, посилаючись на ст.ст.526,527,530 ЦК України, ст.40 Закону України "Про іпотеку", ст.109 ЖК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача надіслав до суду клопотання про підтримання позову в повному обсязі та можливість розгляду справи за відсутності представника ПАТ КБ "ПриватБанк", не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 неодноразово викликалися на розгляд справи в судове засідання, яке призначалося 25.12.2014 року, 12.01.2015 року, 23.01.2015 року, 09.02.2015 року, 16.03.2015 року, шляхом надіслання відповідачам копій позовної заяви з додатками, судових повісток за адресою: АДРЕСА_1. Всі вказані поштові відправлення були повернуті до суду з відмітками працівника поштового зв'язку про повернення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання.

За таких обставин суд визнає, що відповідачі вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, згідно з якими судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Суд, керуючись ст.224 ЦПК України, ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів з можливістю ухвалення заочного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZRСWGА00004282, відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 56075,00 доларів США строком до 16.03.2018 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитом 17.03.2008 року між банком та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідачі передали в іпотеку належний їм на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Такі обставини підтверджуються копіями кредитного договору та договору іпотеки. ( а.с.7-12)

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2011 року підтверджується, що в 11 січня 2011 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRСWGА00004282 від 17.03.2008 року. Рішенням суду позов задоволено повністю, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRСWGА00004282 від 17.03.2008 року в розмірі 480890,34 гривень звернуто стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, - шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. (а.с.13-15)

Згідно доданої до позовної заяви копії реєстру №6643 поштових відправлень - рекомендованих листів з повідомленням, претензії до боржників, копії тексту повідомлення від 07.10.2014 року після набрання вказаним рішенням суду законної сили Банк 10.10.2014 року направив іпотекодавцям ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, вимогу про добровільне звільнення протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, - разом з усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім'ї та іншими мешканцями. ( а.с.15-16).

До позовної заяви позивачем додано ксерокопію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 11 листопада 2014 року. (а.с.17)

Позивачем не надано доказів того, що іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_2 отримали вимоги банку про звільнення спірного житла.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

У ч.1 ст.40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 цієї ж ст.40 встановлений певний порядок дій банку: після ухвалення рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, Закон України "Про іпотеку" передбачає можливість виселення мешканців будинку, який перебуває в іпотеці, в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.

Пунктом 43 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року судам рекомендовано врахувати при розгляді таких справ те, що "Частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк".

З матеріалів справи вбачається, що банком направлялася відповідачам письмова вимога про добровільне звільнення житлового будинку, який є предметом іпотеки. Проте, надано докази на отримання такого повідомлення лише відповідачем ОСОБА_3.

Тому позов є обгрунтованим лише в частині вимоги про виселення відповідача ОСОБА_3.

Що стосується вимоги позивача про виселення з цього будинку всіх інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, то така вимога не може бути задоволена судом, оскільки позивач в установленому порядку не заявив позовні вимоги щодо кожного з цих уявних осіб і інші особи не були залучені до участі в справі як співвідповідачі в порядку, передбаченому ч.1 ст.33 ЦПК України. Письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення таким особам не направлялася. Тому суд не може приймати умовне рішення щодо невизначеного кола осіб, оскільки наслідком цього буде порушення права особи на справедливий суд.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 належить відшкодувати понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 81,20 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169 ч.4, 212-215, 224-227 ЦПК України, ч.4 ст.9, ч.3 с т.109 ЖК України, ст.40 Закону України "Про іпотеку", суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про виселення з житлового будинку задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 81,20 гривень на відшкодування оплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М. В. Грищенко