АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6857/15 Справа № 199/734/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пономарь З.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 04 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNXRRW01510916, за яким остання отримала кредит у розмірі 12 153,70 грн., зі сплатою процентів у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_2 не виконала, у зв»язку з чим станом на 30 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 166 583,15 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № №DNXRRW01510916 від 04 жовтня 2008 року у розмірі 12 494,47 грн., яка складається з наступного: 8 489,92 грн. - заборгованість за кредитом; 4,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором.

Тобто, станом на 30 грудня 2014 року заборгованість складає 154 088,68 грн., крім того штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 7 704,43 грн., а всього 162 293,11 грн., яку позивач просив стягнути.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 27-28).

Не погодившись із заочним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення суду - зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності у зв'язку із відсутністю належного розрахунку заборгованості відповідача по пені відповідно до умов п.5.1. договору, а також відсутності помісячного розрахунку заборгованості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №DNXRRW01510916, за умовами якого останній надано кредит у сумі 12 153,70 грн. зі сплатою 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за користування кредитом.

Позичальник належним чином зобов»язання за вказаним кредитним договором не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 30 грудня 2014 року у розмірі 166 583,15 грн., та складається з наступного: 8 489,92 грн. - заборгованість за кредитом, 4,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 158 088,68 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 7 704,43 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2013 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 23 січня 2013 року у розмірі 12 494,47 грн., яка складається з наступного: 8 489,92 грн. - заборгованість за кредитом, 4,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 4 000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором, яка виникла станом на 23 січня 2013 року, але станом на час розгляду справи не виконано.

Суд першої інстанції у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України вказане не врахував, та вирішуючи спір, виходив із розрахунку за кредитним договором станом на 30 грудня 2014 року, згідно якого заборгованість складається з пені, оскільки питання про стягнення заборгованості за вказаним кредитом в цілому, вирішено.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що банк має право на стягнення з боржника пені після рішення суду, яким достроково вже стягнуто весь кредит, але внаслідок відсутності належного розрахунку, прийшов до висновку про недоведеність вимог.

Тобто, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, що знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов»язання є прострочення - невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору» так і «строк (термін) виконання зобов»язання» (с.с. 530, 631 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов»язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13, яка є обов»язковою.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи роз'яснення, викладені у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення і якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення.

Оскільки фактичні обставини свідчать про те, що позивач пред»явив вимогу до відповідача після дострокового стягнення кредиту, нарахування неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а питання про покладення на позичальника відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України, банком не порушено, а тому рішення суду в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову підлягає зміні.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду на підставі п.2 ст.309 ЦПК України в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

З.М. Пономарь