АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркарго», третя особа: Приватне підприємство «АВП-Груп», про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркарго», третя особа: Приватне підприємство «АВП-Груп», в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати відповідача укласти з позивачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 жовтня 2012 року між сторонами укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири в будинку АДРЕСА_1. Того ж дня, між тими ж сторонами укладено договір №89/1/4/43 про забезпечення зобов'язання, згідно якого покупець повинен був сплатити продавцю 97% вартості квартири, що складає 261 172 грн. 50 коп. протягом двох днів з дня підписання договору, а залишок (3% вартості квартири) сплатити під час оформлення Основного договору. Крім того, 14 лютого 2013 року між ТОВ «Укркарго» та ОСОБА_2 укладено угоду про зарахування однорідних зустрічних вимог, за якою сторони відмовилися від взаємних претензій на суму 261 172 грн. 50 коп. Зокрема, в рахунок оплати зазначеної вище квартири ПП «АВП Груп», яке діяло в інтересах та за кошти ОСОБА_2, здійснило поставку бетону для ТОВ «Укркарго» на вказану суму коштів. Разом з тим, відповідач ініціативи на укладення Основного договору купівлі-продажу не виявив, чим, на думку позивача, порушив приписи Попереднього договору, укладеного між сторонами, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у позові відмовлено з мотивів неправильності обраного позивачем способу захисту цивільних прав та інтересів.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалено з порушенням вимог матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Послався на те, що ним виконано усі умови Попереднього договору, зокрема, сплачено відповідачеві необхідну суму коштів шляхом здійснення третьою особою поставки товару(бетону) для ТОВ «Укркарго», у зв'язку з чим позивач вважає за доцільне вимагати від контрагента укладення Основного договору купівлі-продажу квартири.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 16 жовтня 2012 року між сторонами укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири в будинку АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.1. вказаного договору, сторони зобов'язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати окрему квартиру в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1, а Покупець зобов'язується прийняти Об'єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору.

Також, згідно п. 1.3. Попереднього договору, сторони зобов'язались укласти Основний договір протягом другого кварталу 2013 року, але в будь-якому разі не раніше отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів на Об'єкт та надання Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» документів, що є необхідними для належного укладання та оформлення Основного договору.

Одночасно з укладенням Попереднього договору, між тими ж сторонами укладено договір №89/1/4/43 про забезпечення зобов'язання, згідно якого покупець повинен був сплатити продавцю 97% вартості квартири, що складає 261 172 грн. 50 коп. протягом двох днів з дня підписання договору, а залишок (3% вартості квартири) сплатити під час оформлення Основного договору.

Крім того, 14 лютого 2013 року між ТОВ «Укркарго» та ОСОБА_2 укладено угоду про зарахування однорідних зустрічних вимог, за якою сторони відмовилися від взаємних претензій на суму 261 172 грн. 50 коп..

29 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримав листа від ТОВ «Радуга Сіті», яка є набувачем прав та обов'язків ТОВ «Укркарго» за відповідними договорами, про розірвання попереднього договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Укркарго»., у зв'язку з наявністю у позивача простроченої заборгованості понад 22 місяці в розмірі 261 172 грн. 50 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина друга цієї ж статті встановлює перелік способів такого захисту.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту, а саме: зобов'язання відповідача укласти правочин на підставі попереднього договору, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Так, статтею 635 ЦК України встановлені відповідні наслідки та відповідальність сторін за невиконання попереднього договору.

Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Отже, вважаючи, що відповідач необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, позивач мав звертатися з позовом саме про відшкодування збитків, які були завдані йому зазначеними вище діями/бездіяльністю відповідача.

Така ж позиція міститься в ухвалі Верховного Суду України від 11 березня 2009 року по справі № 6-23141св08, в якій зазначено що примушування до угоди, яка ґрунтується на попередньому договорі, чи визнання її укладеною за відсутності згоди зустрічної сторони законом не передбачено, оскільки за порушення умов попереднього договору ч. 2 ст. 635 ЦK передбачені інші правові наслідки - відшкодування збитків. Крім того, ч. З ст. 635 цього ж Кодексупередбачено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: