У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № СL-013/118/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 37 934,00 доларів США на купівлю автомобіля.

На забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 укладений договір поруки.

05 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 30 592,50 дол. США.

Крім того, 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладений договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 013/199/07/1, за умовами якого банк надав позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафта, який становить 13 900,00 грн.

27 січня 2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір факторингу, на підставі якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року на загальну суму 20 149,16 грн. Про перехід права вимоги про стягнення заборгованості за цим договором до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_6 була повідомлена письмово, проте досудова вимога залишена без належного реагування.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитних договорів позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором від 30 липня 2007 року, яка станом на 08 жовтня 2013 року становить 40 520,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає 323 879,00 грн, та 1 132 443,36 грн з яких: залишок заборгованості за кредитом - 27 702,49 доларів США, що еквівалентно 221 426,00 грн; сума несплачених відсотків за користування кредитом - 12 817,84 доларів США, що еквівалентно 102 453,00 грн; пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2013 року - 1 132 443,36 грн, а також просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року, яка станом на 07 жовтня 2013 року становить 20 149,16 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 12 861,52 грн; сума відсотків за користування кредитом - 20 149,16 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року на загальну суму 20 149,16 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2007 року та в частині розподілу судових витрат скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL013/118/2007 від 30 липня 2007 року, яка станом на 08 жовтня 2013 року становила: залишок заборгованості за кредитом - 27 702,49 доларів США, що еквівалентно 221 426,00 грн, сума несплачених відсотків за користування кредитом - 12 817,84 доларів США, що еквівалентно 102 453,00 грн, пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 06 грудня 2012 року по 08 жовтня 2013 року - 221 426,00 грн, а всього - 545 305,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, не погоджуючись із вищезазначеним рішенням апеляційного суду, подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване нею рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2007 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судове рішення апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2007 року, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної скарги та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2007 року, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за зазначеним договором є обґрунтованими, надані позивачем розрахунки відповідають витягу з рахунку за кредитним договором за період з 30 липня 2007 року по 03 березня 2014 року, який є первинним бухгалтерським документом, та що зазначені документи не були спростовані відповідачем. При цьому судом апеляційної інстанції було стягнуто пеню з урахуванням спеціального строку позовної давності, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Крім того, суд апеляційної інстанції відмовив у стягненні заборгованості з поручителя, у зв'язку з тим, що порука ОСОБА_7 припинилась відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № СL-013/118/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37 934,00 доларів США на купівлю автомобіля марки Nissan Teana, фіксована процентна ставка 11,99 % річних, плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток + FIDR, з терміном повернення кредиту до 30 липня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № SR-013/118/2007, за яким поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі.

Крім того, 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено договір № 013/199/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), за умовами якого банк надає позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритого у відділенні Осокорки ЗАТ «ОТП Банк» (МФО 300528), в розмірі ліміту овердрафту, який становить 13 900,00 грн, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, зазначені у договорі.

У зв'язку зі зміною прізвища позичальника з «Бойко» на «Коваленко», 10 червня 2009 року сторони уклали додаткові договори до кредитного договору від 30 липня 2007 року, договору поруки від 30 липня 2007 року та договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року.

18 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений додатковий договір до кредитного договору від 30 липня 2007 року, відповідно до якого з 27 листопада 2009 року сторони домовилися про збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,99 % річних до 12,08 % річних, а також збільшення щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту з 526,87 доларів США до 634,95 доларів США.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, згідно з яким продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

Відповідно до п. п. «а» п. 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфеля ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув усіх прав вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій.

Згідно витягу з додатка 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 05 листопада 2010 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором від 30 липня 2007 року № CL-013/118/2007, який укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 на загальну суму основного боргу та процентів у валюті кредитування в розмірі 30 592,50 доларів США.

Згідно розрахунку наданого ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованість за кредитним договором від 30 липня 2007 року станом на 08 жовтня 2013 року становить: 27 702,49 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; сума несплачених відсотків за користування кредитом - 12 817,84 доларів США; пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2013 року - 1 132 443,36 грн.

Надані позивачем розрахунки відповідають витягу з рахунку за кредитним договором від 30 липня 2007 року за період з 30 липня 2007 року по 03 березня 2014 року, який є первинним бухгалтерським документом.

Встановивши дійсні обставини справи, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань належним чином і в установлений строк відповідно до умов кредитного договору заборгованість має бути стягнута з боржника, як того вимагають ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України. При цьому суд апеляційної інстанції стягнув пеню з урахуванням спеціального строку позовної давності про застосування якої наполягала ОСОБА_6

Колегія суддів також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_7, оскільки порука відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилась, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у порушення ч. 4 ст. 559 ЦК України звернулось до суду з позовом після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника про те, що ПАТ «ОТП Банк», як вигодонабувач за укладеним ОСОБА_6 договором добровільного страхування від 10 листопада 2009 року, який було укладено на виконання умов кредитного договору від 30 липня 2007 року, після настання страхового випадку (викрадення автомобіля) протягом чотирьох років не звертався до страхової компанії про виплату страхового відшкодування з метою скерування вказаних коштів на погашення кредиту, оскільки звернення до страховика є правом, а не обов'язком банку. Крім того, умови укладеного кредитного договору між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 не передбачають звільнення позичальника від виконання зобов'язань по погашенню кредиту у разі настання страхового випадку з переданим у заставу транспортним засобом.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи. Вказаним обставинам та наданих позивачем доказам судом апеляційної інстанції наданий належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено в мотивувальній частині оскаржуваного заявником судового рішення.

Таким чином, рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 344 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, відхилити

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук