Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Кофанов А.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 314/1059/15
17 листопада 2015 року Справа № 22ц/778/6023/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

_______________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової суми, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової суми, зазначаючи, що 16 липня 2014 року між нею та ОСОБА_1 був укладений нотаріальний попередній договір за яким сторони зобов'язалися не пізніше 01.01.2015 року укласти договір купівлі-продажу частки нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. В забезпечення виконання умов договору вона надала відповідачу аванс - у сумі 10 000 доларів США. Оскільки угода не була укладена, а гроші не повернуті, просила стягнути на її користь зазначену суму та передбачену п.3.1 Договору неустойку у розмірі 100% суми авансу за ухилення від укладення договору, а загалом 22 000 доларів США, що в національній валюті становить 259 276 грн. 60 коп., неустойку 259 276 грн. 60 коп., пеню у розмірі 1 685 297 грн. 90 коп. та сплачений судовий збір.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.05.2015 року позов задоволено частково. Суд присудив на користь заявника 2 203 851 грн. 10 коп..

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати судове рішення, оскільки обставинам справи суд дав неправильну оцінку та невірно визначився з нормами матеріального права.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Із матеріалів вбачається, що 16 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у нотаріальній формі, був укладений попередній договір, згідно з п.1 якого сторони зобов'язалися не пізніше 01.01.2015 року укласти угоду купівлі-продажу частки нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. В забезпечення виконання умов договору позивач мав передати відповідачу гроші у сумі 10 000 доларів США (а.с.4).

Також установлено, що у визначений попереднім договором строк, основний договір купівлі-продажу укладений не був.

Припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Пунктом 3.1, п.3.4 Попереднього договору передбачено, що у випадку відмови продавця від продажу житлового будинку без поважної причини у строк, встановлений цим договором, продавець повертає покупцю суму одержаного від нього авансу та сплачує пеню, яка відповідає сумі сплаченого за цим договором авансу. При несвоєчасному повернені авансу має бути сплачена пеня у розмірі 10%, яка підлягає поверненню за кожен день прострочення (а.с.5).

Згідно із ч.1,3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Окрім того, нормами згаданого закону передбачено, що сторона, яка ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

За нормами ст.546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язань.

У відповідності до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

При цьому ч.2 ст.570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком.

Отже, завдаток являє собою грошову суму або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце тільки за наявності зобов'язання, яке повинно виникати на підставі договорів. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу на кредитора не можуть зобов'язати до повернення авансу в подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Отже, якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір так і не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Також суд наголошує, що визначення пені наведено в ч.3 ст.549 ЦК України, якою є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки встановлений договором вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення авансу та пені, так як умови договору не відповідають вимогам закону.

Важливим і є те, що умовами договору сторони не обумовили строк повернення авансового платежу, тому відсутні підстави вважати порушення строків їх повернення.

До того ж, відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Із договору можна дізнатись, що місце нотаріального посвідчення основного договору мав визначити сам Покупець (позивач у справі) (п.2.9 Договору а.с.5).

На відповідача були покладені зобов'язання щодо підготовки та збору (отримання) документів необхідних для укладення основного договору (п.2.7).

Звертаючись до суду з заявленими вимогами, заявник не надав жодних доказів на підтвердження того, що він особисто вчиняв (ініціював) будь-які дії для забезпечення виконання зазначених умов договору (наприклад, направляв запрошення відповідачу на зустріч у нотаріуса для укладення угоди купівлі-продажу). Відсутні данні і про те, що продавець не зібрав документи, які б забезпечили вчинення нотаріальних дій за майбутньою угодою, а отже винні дії відповідача не доведені.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції не врахував, що у цьому випадку відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача авансу у подвійному розмірі, а отже, авансові платежі мають бути повернуті у тому розмірі, в якому вони видавались.

За умовами договору відповідач отримав аванс у розмірі 11 000 доларів США й цей факт підтверджений розписками та не заперечується, а тому згадана сума у національній валюті має бути присуджена на користь заявника (а.с.5).

З огляду на викладене, районний суд не правильно вирішив справу та прийшов до невірних правових висновків за заявленими вимогами, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.05.2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Заявлені у справі позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансовий платіж у розмірі 252 010 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі - 2520 грн. 10 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: