УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування вартості проїзних документів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до НАК «Нафтогаз Україна», в якому просив визнати незаконним його звільнення з посади заступника директора Департаменту з капітального будівництва філії НАК «Нафтогаз Україна» в Арабській Республіці Єгипет, поновити на роботі, стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 41 053, 17 грн., а також вартість проїзних документів в розмірі 4452, 91 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 01.07.2012 між ОСОБА_1 та НАК «Нафтогаз Україна» в особі структурного підрозділу - Філії НАК «Нафтогаз Україна» в Арабській Республіці Египет був укладений строковий трудовий договір, згідно умов якого позивач був призначений на посаду заступника директора Департаменту з капітального будівництва даної філії.

Позивач зазначав, що 27.06.2013 між тими ж сторонами укладено новий строковий договір із терміном дії до 01.10.2013, який фактично був підписаний не раніше 16.08.2013, а також додаткову угоду від 01.10.2013 до даного трудового договору, яка фактично була підписана приблизно після 20 жовтня 2013 року.

31.12.2013 ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, про що видано відповідний наказ № 1711 від 31.12.2013

Позивач вказував, що його звільнення є незаконним, трудовий договір від 27.06.2013 та додаткова угода від 01.10.2013 укладені з порушенням та у випадках, які не передбачені чинним трудовим законодавством.

Зазначив, що оскільки трудові відносини працівника з роботодавцем фактично не припинялися до моменту звільнення, трудовий договір від 01.07.2012 вважається продовженим на невизначений строк.

Справа № 752/1348/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1606/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 598 842, 05 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2014 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2014 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Свої доводи апелянт обґрунтував тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини справи.

Апелянт посилався на незаконність укладення з ним строкового трудового договору, оскільки за своїм характером та умовами виконання, робота на займаній посаді є постійною та може бути встановлена на невизначений строк. Також вказував, що укладення даного договору пов'язувалося із Концесійною угодою на проведення нафтової розвідки та експлуатації на території Alam El Shawish East у Західній пустелі в АРЄ, докази про припинення дії зазначеної концесійної угоди відсутні.

Крім того апелянт зауважив, що наказ про звільнення ОСОБА_1 був підписаний неповноважною собою.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2012 між ОСОБА_1 та НАК «Нафтогаз Україна» в особі Філії НАК «Нафтогаз Україна» в Арабській Республіці Єгипет укладено трудовий договір із терміном дії до 30.06.2013, згідно умов якого позивач був призначений на посаду заступника директора Департаменту з капітального будівництва даної філії (а.с. 12-15, т. 1).

27.06.2013 між тими ж сторонами укладено строковий трудовий договір із терміном дії до 01.10.2013, згідно умов якого позивач був призначений на посаду заступника директора Департаменту з капітального будівництва даної філії. Пунктом 6.2 вказаного договору передбачена можливість продовження строку його дії за погодженням сторін шляхом укладення відповідної угоди (а.с. 16-20, т. 1).

01.10.2013 між ОСОБА_1 та НАК «Нафтогаз Україна» в особі Філії НАК «Нафтогаз Україна» в Арабській Республіці Єгипет укладено додаткову угоду до трудового договору від 27.06.2013, якою строк дії даного договору подовжено до 31.12.2013 (а.с. 21, том 1).

Наказом НАК «Нафтогаз Україна» в особі Філії НАК «Нафтогаз Україна» в Арабській Республіці Єгипет від 31.12.2013 № 1711-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора департаменту з капітального будівництва у зв'язку із закінченням терміну дії трудового договору (а.с. 23, т. 1).

Посилання апелянта на те, що зазначений вище договір та додаткова угода до нього укладені з порушеннями та у випадках, які не передбачені чинним трудовим законодавством, не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки суду не надано будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що укладений трудовий договір та додаткова угода були визнані недійсними, вказані правочини презумуються правомірними.

Твердження апелянта про те, що за п. 2 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору у зв'язку із закінченням його строку можливе лише в тому випадку, коли його укладення відповідало вимогам закону, є суб'єктивним та довільним тлумаченням норм законодавства та не може бути прийняте до уваги.

Крім того, згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Разом з тим, позивач не заявляв вимогу про визнання правочинів недійсними. Відтак, питання правомірності укладення строкового трудового договору та додаткової угоди до нього не було предметом судового розгляду у даному випадку.

Згідно п. 2 ст. 36 КЗпП Українипідставою припинення трудового договору є у тому числі закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Оскільки строк дії договору, укладеного 27.06.2013 між ОСОБА_1 та НАК «Нафтогаз Україна» в особі Філії НАК «Нафтогаз Україна» в АРЄ, сплинув 31.12.2013, рішення роботодавця про припинення трудових відносин, оформлене відповідним наказом, є правомірним.

Посилання ОСОБА_1 на те, що наказ про звільнення був підписаний неповноважною особою не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Зокрема, як вбачається з наказу НАК «Нафтогаз Україна» в особі Філії НАК «Нафтогаз Україна» в Арабській Республіці Єгипет від 31.12.2013 № 1711-к даний документ був підписаний в.о. директора філії Мороз Д.О. Згідно п. 4.5.16 Положення про Філію НАК «Нафтогаз Україна» в АРЄ директор філії приймає на роботу та звільняє з роботи працівників філії. Відповідно до п. 4.6 вказаного Положення у разі відсутності директора філії його обов'язки може виконувати у тому числі особа, призначена головою правління компанії (а.с. 34-41, том 1).

Наказом голови правління НАК «Нафтогаз Україна» Є. Бакуліна від 02.12.2013 № 193-К виконання обов'язків директора філії НАК «Нафтогаз Україна» в Арабській Республіці Єгипет з 05.12.2013 було покладено на Мороза Д.О.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання незаконним звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та для поновлення останнього на роботі.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування вартості проїзних документів, оскільки дані вимоги є похідними від вимог про поновлення на роботі, в задоволенні яких обґрунтовано відмовлено.

Таким чином, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути підставою для його скасування, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва