№ 2-6899-15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13. 11. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Бобровника О. В.

при секретарі: Яковенко Н. К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - про стягнення заборгованості.

Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що КП «Житло-сервіс» утримує та проводить обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, на підстав Наказу Головного управління житлового забезпечення від 04. 07. 2003 року №185, яким передано вказаний будинок для подальшого обслуговування.

Нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальної площею 114,0 кв.м. належить відповідачам в рівних частинах кожний 32/100 частини нежилого приміщення, загальної площі 353,9 кв.м. на підставі приватної власності, згідно договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення.

01.02.2006 року між позивачем та відповідачами був укладений договір №25/1 «На оплату комунальних послуг» від 01. 02. 2006 року (Договір-1), та договір №25 «На відшкодування експлуатаційних витрат» від 01. 02. 2006 року (Договір-2).

На підставі додаткової угоди №1 від 01. 08. 2014 року до договору №25 «На відшкодування експлуатаційних витрат» від 01. 02. 2006 року було змінено назву Договору-2 («Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій») та підписано договір в новій редакції від 01. 08. 2014 року.

Позивач зазначає, що у відповідачів наявна заборгованість по сплаті комунальних послуг за надані позивачем, в якості виконавця, по обслуговуванню нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 на підставі укладених між сторонами договорів.

Позивач вказує, що за період з 2012 року по травень 2015 року відповідачами оплачено за комунальні послуги сума в розмірі 7788,25 грн. та недоплачена за цей період сума в розмірі - 3942,52 грн., з яких нараховані відсотки, пеня та інфляційні втрати.

В зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та пені, загальну суму в розмірі 5799,51 грн., яка складається із: 3942,52 грн. - основного боргу, 1072,67 грн. - інфляційного збільшення боргу, 159,29 грн. - 3% річних, пені в розмірі - 625,07 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що послуги за які позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість, відповідачам надані не були, що є підставою для спору щодо суми рахунків, в зв'язку з чим відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з тих самих підстав, що і відповідач ОСОБА_1, в зв'язку з чим представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальної площею 114,0 кв.м. належить відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожний 32/100 частини нежилого приміщення, загальної площі 353,9 кв.м. на підставі приватної власності, згідно договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення (а.с. 10-12).

Вбачається, що 01.02.2006 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір №25/1 «На оплату комунальних послуг» від 01. 02. 2006 року (Договір-1), та договір №25 «На відшкодування експлуатаційних витрат» від 01. 02. 2006 року (Договір-2). На підставі додаткової угоди №1 від 01. 08. 2014 року до договору №25 «На відшкодування експлуатаційних витрат» від 01. 02. 2006 року було змінено назву Договору-2 («Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій») та підписано договір в новій редакції від 01. 08. 2014 року (а.с. 14-26).

Позивач при зверненні до суду, як на підставу позовних вимог, посилався на те, що у відповідачів наявна заборгованість по сплаті комунальних послуг за надані позивачем відповідачам, в якості виконавця, по обслуговуванню нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 на підставі укладених між ними договорів. Також позивач зазначав що за період з 2012 року по травень 2015 рік відповідачами оплачено за комунальні послуги сума в розмірі 7788,25 грн. та недоплачена за цей період сума в розмірі - 3942,52 грн., з яких нараховані відсотки, пеня та інфляційні втрати, в зв'язку з чим позивач просив суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.. ст.. 13, 42 Конституції України, усі суб'єкти права власності рівні перед законом і Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Вбачається, що обставини несплат позивач доводить лише розрахунком заборгованості і відомістю не сплати за договорами, однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано до суду жодних доказів щодо якісного і фактичного надання комунальних послуг споживачам, тобто в даному випадку - відповідачам.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, зокрема ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до істотних умов договору віднесено вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг.

Судом встановлено, що в період 2006-2014 років між позивачем та відповідачами укладені договори про надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, які в частині оплати спожитих послуг передбачають здачу-приймання послуг за відповідними актами підписаними виконавцем і споживачем.

Слід зазначити, що в процесі розгляду справи позивачем не було надано до суду жодних доказів виконання позивачем послуг, окрім того у рахунках також конкретні послуги не наведені, що є підставою для спору щодо суми рахунків.

У додатку до договору про перелік послуг та їх вартість зазначені: поточний ремонт, енергопостачання ліфтів, ремонт систем протипожежної автоматики.

Однак вбачається, що щодо оплати послуг на обслуговування ліфту, позивачем не було доведено той факт, що ліфт обслуговує поверх де знаходить нежитлове приміщення відповідачів, оскільки відсутній вихід, в зв'язку з чим виключається можливість будь-якого користування, що є перешкодою нормальному користуванню нежитловим приміщенням. Таким чином, вбачається, що вказана послуга відповідачам надана не була.

Окрім того, ремонт протипожежної автоматики не доведений жодним належним та допустимим доказом, зокрема Актами виконання такого ремонту, проте, не зважаючи на зазначене, вартість автоматики була включена у вартість приміщення.

Також, позивачем не були доведеними фати або обставини прибирання сходів та коридорів загального користування та інших послуг вказаних в позові.

Таким чином вбачається, що фактично між сторонами існує спір щодо надання фактично комунальних послуг і їх вартості та оплати, а тому без оформлення належними Актами, платіжними документами послуг зазначених у переліку щомісячних послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом боргу відповідачів, відповідно до вимог ст.. ст.. 57-60 ЦПК України, оскільки відсутні ознаки платіжних або облікових документів, згідно ст. ст.. 1, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п. 1 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та п. 6 ст. 16 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватись від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватись моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом, а також суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено обставин, на які позивач посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 16, 509, 526 ЦК України, ст.. ст.. 13, 42 Конституції України, ст.. ст.. 1, 16, 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: