У х в а л а

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» про визнання недійсним наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» на рішення апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила під час розгляду справи, і остаточно просила:

- визнати недійсним наказ від 02 вересня 2014 року № ЗП000000821 про звільнення її з посади керівника філії №-30 у м. Луцьку згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України за втрату довіри;

- визнати формулювання підстав її звільнення за вказаним наказом неправильним і таким, що не відповідає чинному законодавству;

- зобов'язати відповідача змінити формулювання у трудовій книжці та звільнити її за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України;

- стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди суму 30 000 грн. та суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по 24 квітня 2015 року в розмірі 18 886 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» (далі - ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ»; товариство) з 01 серпня 2012 року на посаді менеджера з надання кредитів, а з 01 березня 2013 року її було переведено на посаду керівника філії товариства у м. Луцьку. Наказом від 02 вересня 2014 року № ЗП000000821 її було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України за втрату довіри.

Позивачка зазначала, що завжди працювала належним чином, сумлінно та професійно, до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягувалася, за свою роботу неодноразово отримувала премії, а з 01 березня 2013 року була підвищена до посади керівника філії.

Вважає звільнення з ініціативи власника згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України за втрату довіри незаконним, оскільки дії відповідача суперечать чинному законодавству України, так як вона працювала на посаді, яка хоча і має відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не була пов'язана з їх безпосереднім обслуговуванням, а таких обов'язків відповідачем на неї не покладалось.

Посилаючись на те, що їй не було надано можливості ознайомитись з будь-якими документами (крім наказу про звільнення в день звільнення), які б вказували на наявність її винних дій, не надано можливості надати свої доводи та міркування з приводу зазначених обставин, а також посилаючись на те, що неправильне формулювання причин звільнення в її трудовій книжці стало перешкодою для її повсякденного життя, чим їй було завдано моральної шкоди, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним наказ від 02 вересня 2014 року № ЗП000000821 про звільнення ОСОБА_3 з посади керівника філії № 30 у м. Луцьку у зв'язку з втратою довіри згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_3 з п. 2 ст. 41 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи працівника).

Стягнуто з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 02 вересня 2014 року по 24 квітня 2015 року включно у розмірі 18 886 грн та 300 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачка є суб'єктом, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, тобто є суб'єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, дійшовши висновку про наявність у відповідача законних підстав для її звільнення з роботи у зв'язку із порушенням покладених на неї трудових обов'язків.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позов, погодився з висновком суду першої інстанції, що позивачка є суб'єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, проте дійшов висновку про відсутність об'єктивних доказів (показів свідків, документів), які б підтверджували факти вчинення позивачкою порушень, пов'язаних із неналежним виконанням нею своїх трудових обов'язків, пов'язаних із безпосереднім обслуговуванням грошових цінностей.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2012 року на підставі її заяви та наказу № ЗП-П/000821 ОСОБА_3 була прийнята на посаду менеджера з надання кредитів у ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» (а. с. 70-71).

01 березня 2013 року на підставі її заяви та наказу про переведення на іншу роботу № ЗП00000821 позивачка була переведена на посаду керівника філії ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» № 30 у м. Луцьку (а. с. 84-85).

Наказом (розпорядженням) від 02 вересня 2014 року № ЗП000000821 ОСОБА_3 була звільнена з посади керівника філії за втрату довіри згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на підставі акта службового розслідування від 01 вересня 2014 року (а. с. 88).

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Пунктами 5.7-5.9 Положення про відокремлений підрозділ - філію № 30 ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» у м. Луцьку, яке затверджене наказом товариства від 17 лютого 2014 року № 17-02 (далі - Положення), передбачено, що керівництво поточною діяльністю філії здійснює керівник філії, який в своїй діяльності підпорядковується генеральному директору товариства. Керівник філії діє на підставі статуту товариства, цього положення, посадової інструкції, інших внутрішніх положень товариства та довіреності, виданої Генеральним директором товариства. Керівник філії: організовує поточну діяльність філії; в межах повноважень, визначених у довіреності Генерального директора товариства, підписує від імені товариства договори та вчиняє інші правочини; готує пропозиції Генеральному директору товариства щодо прийняття та звільнення працівників філії, переведення на іншу посаду, а також преміювання працівників філії; подає Генеральному директору товариства доповідну записку з пропозиціями щодо необхідності введення нових посад або збільшення кількості працюючих на вже існуючих посадах в філії; забезпечує процес і контролює реалізацію цілей і функцій філії; тощо. Положенням, зокрема, передбачено, що керівник філії здійснює контроль за суворим дотриманням правил та процедур товариства, в тому числі з питань надання кредитів (а. с. 167-168).

Положенням також визначено, що службові (посадові) особи філії, які безпосередньо здійснюють роботу з клієнтами, укладення та виконання договорів, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством та посадовими обов'язками. Службові (посадові) особи при підписанні відповідних документів приймають на себе встановлені товариством обмеження з метою недопущення дій, які можуть призвести до використання свого службового становища та пов'язаних із ним можливостей, а також можливостей філії і її авторитету в особистих, групових чи інших інтересах, що суперечать інтересам товариства. Службові (посадові) особи філії зобов'язані: належним чином виконувати свої посадові обов'язки на підставі посадових інструкцій, цього Положення, внутрішніх документів товариства (п. п. 4.10.1-4.10.3 Положення) (а. с. 167).

Інструкцією про видачу кредитів у ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», що діє разом із Внутрішніми правилами надання фінансових кредитів, затверджених наказом товариства від 31 січня 2011 року № 4, та у новій редакції згідно з наказом від 04 березня 2014 року № 04-03, передбачено, що контроль та відповідальність за дотриманням правил, викладених у ній, несе регіональний менеджер (керівник філіалу), в тому числі щодо дотримання умов видачі кредитів (а. с. 187-192, 195-198).

Як вбачається із копії довіреності від 07 березня 2013 року, позивачка була уповноважена Генеральним директором товариства на внесення грошових коштів на поточний рахунок товариства, отримання грошових коштів по чеках з чекової книжки товариства з поточного рахунка товариства та для здійснення вищевказаних дій їй було надано право представляти ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» перед будь-якими фізичними особами, надавати та одержувати усі необхідні документи, інформацію, ставити підпис від імені довірителя і здійснювати усі юридичні дії, пов'язані із виконанням довіреності (а. с. 157).

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що на позивачку як на керівника філії ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» були покладені обов'язки із підписання документів, які є підставою для прийняття і видачі товарно-матеріальних цінностей, видачі кредитних коштів за кредитними договорами, а не лише загальні управлінські та організаційні функції, у зв'язку із цим її слід вважати працівником, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, тобто вона є суб'єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Із протоколів перевірки ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» від 20 серпня та 02 вересня 2014 року були встановлені порушення позивачем покладених на неї обов'язків щодо формування кредитних справ та відсутності підписів на документах кредитних справ, зокрема на кредитних договорах. Позивач також не контролювала підписання підлеглими працівниками заявок на отримання кредитів, підписання чеків, видачі кредитних коштів, не контролювала схоронність кредитних справ, не контролювала підписання касової документації, зокрема на касових ордерах за період із 10 липня по 02 вересня 2014 року відсутні її підписи (а. с. 89-115).

Із копії акта від 02 вересня 2014 року вбачається, що позивачка відмовилась надавати будь-які пояснення щодо причини зловживання працівниками філії за період з 21 травня 2013 року по 28 серпня 2014 року, відмовилась ознайомитися із вищевказаними протоколами, надати пояснення щодо причин відмови (а. с. 120).

Згідно з комісійним актом від 01 вересня 2014 року про виявлені зловживання, вчинені керівником (регіональним менеджером) філії № 30 ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ, за результатами проведеної перевірки з 10 серпня до 01 вересня 2014 року були встановлені порушення позивачкою щодо прийняття на роботу осіб на підставі договорів про надання послуг, які в подальшому формально рахувалися у філії, на роботу не виходили, не працювали, послуг товариству не надавали та яким нараховувалася винагорода або заробітна плата з перерахунком коштів на їх банківські картки, або ж касовими ордерами, а за період 2013-2014 року на рахунки формально оформлених у філії працівників ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» було перераховано 187 149 грн 80 коп.; щодо формування кредитних справ та їх збереження, втрати кредитних справ; щодо оформлення касових ордерів, на підставі яких видавалися кредитні кошти (відсутність підпису керівника філії на ордерах) (а. с. 147-153). Від підпису на вказаному акті перевірки позивачка ОСОБА_3 відмовилась.

12 листопада 2014 року ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» звернулося із заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення до прокуратури м. Луцька, за якою за даним фактом порушено кримінальне провадження (а. с. 126-128).

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів касаційного суду вважає, що місцевий суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, виходив з того, що позивачка відмовилась надати будь-які пояснення щодо фактів, викладених у акті перевірки та протоколах служби безпеки товариства, від підписання яких вона відмовилась, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_3 з посади керівника філії за втрату довіри згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, не встановивши жодних порушень норм процесуального права при дослідженні доказів у справі, вдався до переоцінки письмових доказів, які були досліджені місцевим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшовши помилкового висновку про відсутність об'єктивних доказів, які б підтверджували факти вчинення позивачкою порушень, пов'язаних з неналежним виконанням нею своїх трудових обов'язків, пов'язаних із безпосереднім обслуговуванням грошових цінностей.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом в цій частині помилково.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> скасовано судове рішення <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року скасувати, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана