Провадження № 22-ц/780/5955/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 11.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря: Говорун В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2015 року у справі за поданням державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2015 року державний виконавець міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за кордон.

В обґрунтування зазначив, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 702/1435/13-ц від 23.12.2014, виданого Монастирищенським районним судом Черкаської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 150 000грн.

05.01.2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 4595810, копія якої направлена боржнику рекомендованим листом за адресою, вказаною у виконавчому документі - АДРЕСА_1, про що свідчить зворотнє повідомлення від 14.02.2015 року.

Зазначений борг ОСОБА_2 не сплачує, ухиляється від виконання рішення суду, надав пояснення про причини його невиконання та наявність закордонного паспорта. Майновий стан боржника перевірений, майна за рахунок якого можливо провести стягнення на даний момент не виявлено, кошти на рахунках відсутні, не працює. Тому, державний виконавець просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобов'язань.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2015 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов'язання, покладеного судовим рішенням № 702/1435/13-ц.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження його у справі виїзд за межі України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначав, що матеріали справи не містять доказів, які давали б підстави вважати про ухилення боржником від виконання рішення суду, в тому числі і шляхом здійснення в будь-який спосіб перешкод державному виконавцю щодо вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області та обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням.

Проте погодитись із таким висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області не надав доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що в період з березня по вересень 2015 року він здійснював поїздки за кордон з метою підробітку, що давало йому можливість частково погасити заборгованість. Суд першої інстанці, розглядаючи подання державного виконавця, належним чином не повідомив його про час та місце розгляду подання, чим позбавив можливості надати докази часткового погашення заборгованості та відсутності вчинення з його боку дій, які б свідчили про злісне ухилення від виконання судового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими доводами та вважає, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2015 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: