Справа № 187/822/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"10" листопада 2015 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В

В червні 2015 року до суду звернулась ОСОБА_1 із зазначеним позовом в якому вказала, що в травні 2014 року вона як підприємець прийняла на роботу продавцем ОСОБА_2 в магазин

« ІНФОРМАЦІЯ_1»,який знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 і з якою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей і зобов'язання відшкодування завданої шкоди.

14.05.2014 року в магазині було проведено передачу залишків товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів у касі продавцю ОСОБА_3 і за результатами підрахунків було виявлено недостачу грошових коштів в розмірі 2190 грн, що підтверджується доповідною ОСОБА_3

Відповідач визнавала свою провину в повному обсязі і нею була написана розписка про відшкодування нестачі до 20 листопада 2014 року, однак до цього часу шкода не повернута.

Позивач просить стягнути із відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 2190 грн і судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп, від інших позовних вимог представник відповідачки відмовився.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги і пояснив, що в травні 2014 року ОСОБА_2 була прийнята продавцем на роботу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1 . З нею 5.05.2014 року ОСОБА_1 був укладений трудовий договір і договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідачка отримала товар від продавця ОСОБА_3 і недостачі не було, а через неділю продавцем ОСОБА_3 було виявлено недостачу в розмірі 2190 грн. ОСОБА_2 не заперечувала, що особисто зробила недостачу на вказану суму і написала розписку про повернення грошей, але до цього часу вона ухиляється від повернення грошей. Просить стягнути 2190 грн на користь ОСОБА_1 і судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила, що вона дійсно працювала продавцем з 5 травня 2014 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Хуторському , уклала договір про працевлаштування із ОСОБА_1, підписувала незаповнений бланк про матеріальну відповідальність в кабінеті позивачки, працювала неділю в магазині,але заперечує що особисто користувалась грошовими коштами та товаром, що знаходились в магазині, недостачу виявили продавець ОСОБА_3 та знайома позивачки ОСОБА_5 які сказали їй, що б вона платила недостачу в розмірі 2190 грн. Написала розписку про повернення грошей під загрозами представника позивачки і була близько 2-х годин закрита в кабінеті. Просить відмовити в позові, так як грошей не брала і інвертарізація товарів в магазині не проводилась.

Заслухавши сторони, ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом було встановлені наступні юридичні факти і правовідносини.

Судом встановлено, що 5 травня 2014 року в Петриківському районному центрі занятості був зареєстрований трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю в особі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і розірваний сторонами за згодою сторін 16.06.2014 року по ст. 36 п.1 КЗпП України , що не заперечувалось сторонами в суді і підтверджується оглянутим в суді трудовим договором ( а.с.10 ).

Відповідач не заперечувала в суді, що працювала з 5.05.2014 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1, який розташований в АДРЕСА_1 і 16.06.2014 року звільнилась за згодою сторін.

6 травня 2015 року, тобто через рік, після звільнення ОСОБА_2, позивачка ОСОБА_1 звернулась до Петриківського РВ із заявою про притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності за крадіжку із каси магазині грошових коштів в сумі 2190 грн .( а.с.13).

Висновком дільничного інспектору Петриківського РВ від 21.05.2015 року ,затвердженого начальником Петриківського РВ УМВС було проведено перевірку заяви ОСОБА_1 , опитано ОСОБА_2, яка заперечувала факт проведення інвентаризації в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1», крадіжку грошей в касі, пояснивши, що сама ОСОБА_1 самостійно брала гроші із каси магазину, розраховувалась із поставщиками товару і станом на 10.05.2014 року в касі були гроші в розмірі 3000 грн.

Як вбачається із висновку, особисто позивачка ОСОБА_1 опитана дільничним інспектором не була, а із телефонної розмови повідомила, що трудовий договір із ОСОБА_2 було розірваний за згодою сторін, куди подівались гроші в сумі 2190 грн їй невідомо і до 13.05.2014 року в магазині інвентаризація товару та грошових коштів в касі не проводилась.

Відповідно висновку дільничного інспектора неможливо було підтвердити факт недостачі грошових коштів в касі магазину в сумі 210 грн, так як були відсутні будь-які документи , які б підтвердили проведення інвентаризації та передачі товару між продавцями і тому матеріал перевірки був списаний( а.с.14).

Відповідачка ОСОБА_2 в суді заперечувала факт присвоєння нею грошей із каси магазину , а інших доказів які б спростовували її покази в суді представником позивача не надано.

Посилання позивача на доповідну записку ОСОБА_3 від 15.05.2014 року про недостачу грошей в розмірі 2190 грн і розписку ОСОБА_2 про зобов'язання внести вказану суму, суд до уваги не приймає, так як вказані документи не можуть слугувати доказами по справі, представник позивача не заявляв клопотання про допит ОСОБА_3 в якості свідка, а позивач пояснювала, що писала розписку під тиском представника позивача ОСОБА_4

Посилання позивача на те, що відповідачка несла повно матеріальну відповідальність за незабезпечення матеріальних цінностей , судом до уваги не приймається, так як представник позивача не надав суду належних доказів

а саме :відсутній належним чином посвідчений акт прийому передачі матеріальних цінностей і підписи сторін, наказ про прийом і звільнення з роботі, відсутні виписки із трудової книжки.

Як пояснила відповідачка в суді, вона підписала пустий бланк типового договору і не знала, що являється відповідальною особою за збереження матеріальних цінностей і ніяких грошей на збереження не приймала

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представником позивача не було надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями спричинила їй матеріальну шкоду в розмірі 2190 грн і тому належить відмовити в позовних вимогах.

Приймаючи до уваги,що позивачу відмовлено в позовних вимогах в повному обсязі, відповідно до ст.. 88 ЦПК України слід відмовити у стягнення із відповідачки на її користь судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів в Апеляційний суд Дніпропетровської області з дня оголошення.

Суддя: І. М. Іщенко