Справа № 363/915/15-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/6265/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним: рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2008 року з ОСОБА_3 на його користь було стягнуто 59 439,43 грн. спричиненої шкоди. 16 липня 2008 року Вишгородським районним судом було видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на його користь коштів в розмірі 59 439,43 гривень. 09 жовтня 2008 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ Царюк Т.І. на підставі вищезазначеного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження та надано строк боржнику добровільно сплатити борг у строк до 15 жовтня 2008 року. Згідно відповіді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Зарубенка І.В. від 25 червня 2013 року державним виконавцем Вишгородського РУЮ 18 травня 2009 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.2 ст.40 Закону України „Про виконавче провадження" - у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення. Посилаючись на бездіяльність державної виконавчої служби, в результаті якої йому так і не було відшкодовано боржником спричинену ушкодженням здоров'я шкоду, просив суд стягнути таку шкоду з Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської областіабо з управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, а саме 116 154,17 грн., що складаються з суми нестягнутої шкоди у розмірі 59 439,43 грн. з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання рішення суду.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2015року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що судом не взято до уваги ту обставину, що внаслідок протиправної бездіяльності відділу державної виконавчої служби були порушені його права. Крім того вказує, що рішення суду від 16 травня 2008 року і досі не виконане, таким чином суд позбавив можливості стягувача задоволити свої вимоги. За таких умов є усі підстави для задоволення його позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Ст. 3 ЦПК України встановлено, що особа в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вимагав від органів виконавчої служби відшкодувати йому шкоду, яка була спричинена ушкодженням його здоров'я. В той же час дана вимога не відповідає положенням законодавства, зокрема ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої завдана шкода має відшкодовуватися особою, яка її завдала. Покладає обов'язок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, на заподіювача такої шкоди й ст. 1195 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1173 ЦК України на державу покладається обов'язок відшкодувати шкоду, яка була спричинена особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, він вимагає відшкодування органами виконавчої служби шкоди, яка була спричинена йому не цими органами, а ОСОБА_3 При цьому така шкода вже була присуджена до відшкодування позивачу рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2008 року, хоча фактично і не була відшкодована через відсутність у боржника майна, достатнього для такого відшкодування. За таких умов правові підстави для задоволення даних позовних вимог відсутні.

Чинним законодавством України, зокрема ст. 1207 ЦК України, передбачені підстави для відшкодування державою шкоди, завданої особі каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину. Така шкода може бути відшкодована потерпілому державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Незважаючи на те, що позивач й зазначив вищевказаний номер статті ЦК України в тексті позовної заяви, з аналізу позовних вимог вбачається, що він вимагав відшкодування спричиненої йому шкоди від органів, з вини яких, за його думкою, така шкода напротязі тривалого періоду часу фактично стягнута не була. При цьому вимоги про відшкодування державою шкоди, спричиненої злочином особи, яка є неплатоспроможною, позивачем не висувалися, та предметом розгляду справи не були. За таких умов, враховуючи встановлений ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, підстави для стягнення на користь позивача коштів за встановленою ст. 1207 ЦК України процедурою у суду першої інстанції були відсутні.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді