У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"16" жовтня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. перевіривши виконання вимог ст.ст. 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» про визнання майнових прав та права власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва, -

В С Т А Н О В И В :

09 жовтня 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» про визнання майнових прав та права власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва.

13 жовтня 2015 року вказану позовну заяву було передано в провадження судді Катющенко В.П. в порядку визначеному ст. 11-1, ч.1 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільний справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.п. 2, 3, 5, 6 ч.2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, в позовній заяві повинні бути зазначені: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, наявність підстав для звільнення від доказування. Відповідно до частини четвертою цієї ж статті, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд: визнати за нею майнові права на двокімнатну квартиру № 23 загальною будівельною площею 86,73 метрів квадратних, що знаходиться на сьомому поверсі і розміщена в будівельних осях М-У, 4-7, багатоквартирного житлового будинку № 1-Б по вул. Дніпровська набережна в Дніпровському районі м. Києва, будівництво якої нею було повністю профінансовано в розмірі 483 876 гривень 70 копійок; визнати за нею право власності на частку в об'єкті незвершеного будівництва - двокімнатну квартиру № 23 загальною будівельною площею 86,73 метрів квадратних, що знаходиться на сьомому поверсі і розміщена в будівельних осях М-У, 4-7, багатоквартирного житлового будинку № 1-Б по вул. Дніпровська набережна в Дніпровському районі м. Києва, будівництво якої нею було повністю профінансовано в розмірі 483 876 гривень 70 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з поданої позовної заяви, позивачем додано до позовної заяви квитанція про сплату судового збору у розмірі 3654 гривень, при цьому не визначено ціну позову, з урахуванням реальної вартості об'єкту нерухомого майна, враховуючи заявлені вимоги про визнання права власності.

Таким чином, позивачу необхідно визначити ціну позову виходячи з реальної вартості об'єкту нерухомого майна на дату подання позовної заяви, а в разі неможливості визначити вартість майна, сплатити максимальний розмір судового збору за подання позову майнового характеру в частині визнання права власності, виходячи зі ставок судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір».

Крім того, як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви документів, 15 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» укладено договір №383/23/1Б купівлі-продажу прав на новозбудоване майно та підписано акт прийому-передачі майнових прав, відповідно до якого емітент, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія», передав, а власник ОСОБА_1, прийняла майнові права на квартиру з наступними характеристиками: житловий будинок АДРЕСА_1 поверх будинку - 7, кількість кімнат - 2, проектна загальна площа - 86,73 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 30 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В даному випадку, сторони в цивільному процесі характеризуються окрім інших, ще й тим, що між ними виник спір про право цивільне.

Разом з тим, позивачем у поданій позовній заяві не наведено відомостей, яким чином відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія», не визнає, оспорює або порушує права та інтереси позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає тому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 80, 119, 121, 210 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» про визнання майнових прав та права власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва, залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж три дні з дня отримання позивачем ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя: