Номер провадження 2/754/4386/15
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2015 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Петріщева І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1. Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з її онукою; 2. Визначити способи її участі у вихованні онуки з узгодженням Органу опіки та піклування особистого спілкування; 3. Зобов'язати ОСОБА_2 надати інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, у разі змін - повідомити особисто; 4. Витребувати у відповідача документи для винесення судового рішення.

Перевіривши позовну заяву й додані до неї матеріали, суд приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог статі 119 ЦПК України, з таких підстав.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява має відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

У позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, судовий збір сплачується відповідно кожної окремої вимоги.

Судом встановлено, що позивач при подачі позовної заяви не надав документ, що підтверджує сплату судового збору у передбаченому законом розмірі відповідно до кожної самостійної вимоги немайнового характеру, враховуючи зміст позовних вимог, який складається з кількох самостійних вимог, а саме: 1) усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні, 2) визначення способів участі у вихованні, 3) зобов'язання надати інформацію.

Тому позивачу необхідно усунути зазначені недоліки та додати оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору за подання до суду позовної заяви, яка складається з кількох самостійних вимог немайнового характеру відповідно.

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист порушених прав та інтересів можливий кількома способами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, не передбачений ні законом, ні договором.

Позивач повинен подбати про обрання саме такого способу захисту своїх прав, який ґрунтуються на законі або договорі.

Таким чином, судами неможливо застосування таких способів захисту прав та законних інтересів осіб, які не передбачені чинним законодавством, зокрема статтею 16 ЦК України, та які не випливають із положень законодавства.

Судом встановлено, що вимоги позивача у повному обсязі не конкретизовані та не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, договором, тому позивачу необхідно усунути зазначений недолік, конкретизувавши зміст позовних вимог у відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, виклавши їх чітко та однозначно.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України у заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Судом встановлено, що у порушення вищевказаних вимог чинного законодавства України, позивач, звернувшись до суду з приводу витребування доказів, заяви про витребування доказів не надав, також, до заяви не долучено відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі, тому суд позбавлений можливості розглянути питання про витребування доказів та вирішити його відповідно до порядку, передбаченого ст. 137 ЦПК України.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обов'язки.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п'ять днів з дня отримання копії ухвали. У разі невиконання ухвали суду в зазначений судом строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Роз'яснити позивачу порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї:

Згідно ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Роз'яснити позивачу порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї:

Згідно ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Петріщева І.В.