УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про виселення із жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку осіб, які проживають в ньому, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1491-ДКФ, відповідно до умов якого останньому передано кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 28 тис. доларів США строком до 20 вересня 2017 року зі сплатою 14 % річних за користування ними.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 176897, згідно із умовами якого вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 належним чином не виконав своїх обов'язків за кредитним договором.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2010 року розірвано кредитний договір та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 236 344 грн 71 коп., за обслуговування кредиту в розмірі 1 080 грн, а всього - 237 424 грн 71 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

21 січня 2014 року банк направив ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_2, вимогу про звільнення іпотечного жилого приміщення та зняття з реєстрації, яка залишилася не виконана.

Враховуючи викладені обставини, банк просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши норми матеріального права, на підставі поданих доказів, оцінених відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із відсутності законних підстав для виселення всіх мешканців із жилого приміщення, який є предметом іпотеки.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Докази про те, що лист-повідомлення від 21 січня 2014 року про виселення був вручений ОСОБА_4, у матеріалах справи відсутні.

Крім того, боржник та іпотекодавець є різними особами і іпотечне майно придбане не за кредитні кошти, тому рішення про відмову у виселенні узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 березня 2015 року № 6-39цс15.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати, що ними при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення судів попередніх інстанцій є правильними та законними, ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик