Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

за касаційними скаргами ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), у якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму неповернутого вкладу у розмірі 8 332 доларів США, 418, 52 доларів США несплачених процентів за договором, 121, 90 доларів США пені згідно Закону України «Про захист прав споживачів» <nau://ukr/1023-12>, 833, 20 доларів США пені згідно Закону України «Про платіжні системи», три проценти річних від простроченої суми за користування грошовими коштами у розмірі 121, 90 доларів США і 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ОСОБА_5, правонаступником якої він є, та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір банківського вкладу № 334529/2012 від 17 лютого 2012 року, за умовами якого ОСОБА_5 внесла на депозит 10 000 доларів США на строк 13 місяців із 17 лютого 2012 року по 17 березня 2013 року зі сплатою 10, 3 % річних. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Як чоловік спадкодавця він (позивач) успадкував право на вказаний вклад.

У березні 2013 року він звернувся до банку з проханням повернути суму вкладу та виплатити проценти, у чому відмовлено із посиланням на те, що договір пролонговано на новий строк до 17 квітня 2014 року, а він не одержав свідоцтво про право на спадщину. 17 квітня 2014 року строк дії договору закінчився, у зв'язку із чим 22 квітня 2014 року він написав відповідачу заяву про повернення коштів та виплату процентів. 22 квітня 2014 року йому було виплачено 332 доларів США нарахованих процентів на вклад та 668 доларів США суми вкладу. 23 квітня 2014 року отримав від банку ще 1 000 доларів США суми вкладу, в іншій частині вклад з нарахованими процентами не повернуто.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу «Строковий» №334529/2012 від 17 лютого 2012 року у розмірі 8 332 доларів США, проценти на вклад за час фактичного користування коштами в період із 17 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року включно у розмірі 418, 52 доларів США, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу за період із 17 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року включно у розмірі 121, 90 доларів США, пеню за прострочення виконання доручення ОСОБА_3 від 22 квітня 2014 року за період з 23 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року у розмірі 833, 20 доларів США. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову, у цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто із ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу «Строковий» №334529/2012 від 17 лютого 2012 року у розмірі 8 087, 48 доларів США, проценти на вклад у розмірі 3, 86 доларів США, 3 % річних від суми боргу у розмірі 2 696, 12 грн. У задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовлено.

В частині відмови у позові рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. оскаржує рішення апеляційного суду з підстав порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду у частині задоволення позову, у частині відмови у позові залишити судове рішення без змін, ухвалити нове рішення про повну відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судами встановлено, що 17 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір банківського вкладу № 334529/2012, за умовами якого ОСОБА_5 внесла на депозит 10 000 доларів США на строк 13 місяців із 17 лютого 2012 року по 17 березня 2013 року зі сплатою 8, 8 % річних. Датою вимоги пролонгованого вкладу визначено дату, що співпадає з першим днем по закінченню кожного наступного строку від дати укладення договору.

Договором № «334529/2012/Р від 17 лютого 2012 року внесено зміни до п. п. 1.2, 1.5. договору банківського вкладу № 334529/2012, вказані пункти викладено у новій редакції: «1.2. Банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1, надалі - Рахунок-кореспондент. На цей Рахунок-кореспондент Банк перераховує нараховані проценти за збереження Вкладу та Вклад по закінченні строку його дії.»; «1.5. Виплата процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється згідно з умовами Договору та Правил. 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 8, 80 % річних. 1.5.2. Гарантована надбавка до стандартної процентної ставки, вказаної в п. п. 1.5.1. Договору, становить 1, 5 % річних та стосується виключно першого строку дії вкладу. Загальна процентна ставка становить 10, 3 % річних та діє із 17 лютого 2012 року по 17 березня 2012 року включно. Загальна процентна ставка становить 10, 3 % річних та діє із 17 березня 2012 року по 17 серпня 2012 року включно. Із 17 серпня 2012 року по 17 березня 2013 року включно проценти на вклад нараховуються за стандартною процентною ставкою, зазначеною у п. п. 1.5.1. Договору»; «1.5.3. Зазначені в п. п. 1.5.1. та п. п. 1.5.2. Договору ставки стосуються виключно першого строку дії Вкладу та можуть бути змінені для випадку переукладення Договору на новий строк на умовах, зазначених в Правилах.».

Договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1 від 17 лютого 2012 року, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «ВіЕйБі Банк», погоджено, що виплата процентів, нарахованих на вклад за вимогою за ставкою 0, 1 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору та Правил (п. 1.4.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Як чоловік спадкодавця ОСОБА_3 успадкував право на вказаний вклад та 10 грудня 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Заявою від 22 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до банку із вимогою про повернення вкладу та процентів на суму вкладу. 22 та 23 квітня 2014 року банк повернув позивачу 2 000 доларів США.

Розмір невиконаного банком зобов'язання апеляційний суд визначив у 8 087, 48 доларів США, що включає суму вкладу та нараховані на момент закінчення строку дії договору проценти на вклад.

Разом з тим, такого висновку із посиланням на відповідні докази апеляційний суд не мотивував, враховуючи те, що виписка із особового рахунку вкладника від 06 червня 2014 року вказує на залишок неповернутої суми у розмірі 8 334 доларів США (а. с. 12), а довідка банку від 12 листопада 2014 року містить інформацію про залишок у розмірі 8 336, 72 доларів США (а. с. 75). Таким чином, обставини щодо розміру суми вкладу та процентів на неї, яка підлягає поверненню у зв'язку із закінченням строку дії договору банківського вкладу, не встановлено, а тому оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині стягнення вказаної суми із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За змістом ч. 4 ст. 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням наведеної норми апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про розрахунок процентів на витребуваний позивачем вклад за період із 17 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року (заявлений у позові період) у розмірі процентів за вкладами на вимогу за ставкою 0, 1 % річних, як визначено п. 1. 4. договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1 від 17 лютого 2012 року.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо неправомірності нарахування банком процентів на пролонгований вклад із 17 березня 2013 року по 17 квітня 2014 року за ставкою 0, 1 % річних, що застосовується для вкладів на вимогу, відхиляються, оскільки вказані обставини не є підставою заявленого позову та з огляду на положення ст. 11 ЦПК України судами не досліджувалися.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір простроченого грошового зобов'язання є базою для нарахування трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> та процентів на вклад за період із 17 березня 2013 року по 17 квітня 2014 року. Враховуючи, що такі обставини не встановлені внаслідок порушення апеляційним судом норм процесуального права, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню і в частині стягнення вказаних сум за ст. 338 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» про те, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються лише за обставин, якщо в договорі не передбачено сплати процентів, а в договорі банківського вкладу від 17 лютого 2012 року проценти на вклад обумовлюються, є безпідставними.

Проценти, визначені ст. 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку, зокрема у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст. 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів за ст. 1061 ЦК України та сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Таке розуміння наведених норм відповідає висновкам Верховного Суду України про їх застосування, викладеним у постановах № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, № 6-140цс13 від 25 грудня 2013 року, № 6-247цс14 від 28 січня 2015 року.

Крім того, стягнувши суму вкладу та процентів в іноземній валюті апеляційний суд припустився помилки у застосуванні норм матеріального права.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року). У спірних правовідносинах, це суми, передбачені ст. ст. 1058, 1061, ст. 625 ЦК України.

Щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», необхідно зазначити таке.

Статтею 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а саме п. 32.2. цієї статті, встановлено відповідальність банку, що обслуговує платника, у разі порушення ним строків виконання доручення на переказ.

Відповідно до п. 1.6. ст. 1 вказаного Закону, документом на переказ є електронний або паперовий документ, що використовується суб'єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів.

Стаття 16 Закону до документів на переказ відносить розрахункові

документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Розрахунковими документами за ст. 22 Закону є: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

У вимозі про повернення коштів за вкладом ОСОБА_3 не ініціював їх переказ шляхом формування документа, визначеного ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тому висновок апеляційного суду про відсутність відповідальності банку за ст. 32 вказаного Закону є правильним.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено 20 листопада 2014 року, вимоги за вкладом, строк повернення якого настав 17 квітня 2014 року, заявлені до суду у червні 2014 року, а тому доводи касаційної скарги ліквідатора банку про необхідність їх розгляду у межах ліквідаційної процедури, а не в порядку позовного провадження, є безпідставними.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині вирішення позовних вимог про повернення суми вкладу, процентів на вклад за час фактичного користування коштами в період із 17 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу за ст. 338 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду залишається без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про повернення суми вкладу, процентів на вклад за час фактичного користування коштами в період із 17 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко