Справа № 569/7512/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради про поновлення на роботі. В позовній заяві вказує, що 11 лютого 2015року він був попереджений адміністрацією про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з роботи на протязі двох місяців із дня попередження, тобто до 11 квітня 2015 року, у звязку із скороченням штатної чисельності працівників та посади, яку він займає, на виконання рішення Рівненської обласної ради від 21.01.2015 р. № 1424 «Про скорочення штатної чисельності працівників бюджетної сфери», наказу КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» від 05.02.2015 р. № 21-ос «Про заплановане звільнення працівників КЗ РОКЛ у звязку із скороченням чисельності працівників».

Штатним розписом інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики КЗ «Рівненська обласна лікарня», де ОСОБА_3 працював лікарем-методистом, станом на 05 січня 2015 року було передбачено та існувало дві посади лікаря-методиста, одну із яких, із 01.04.2003 року, займав він, що підтверджується записом № 19 в його трудовій книжці, а друга така ж посада була введена в штатний розпис відділу приблизно у жовтні 2012 року для працевлаштування ОСОБА_4, який працює на цій посаді до сьогодні.

Пунктом 1.7 наказу № 20-ос/2 від 04 лютого 2015 р. одну посаду лікаря-методиста наказано скоротити відповідно до вимог наказу МОЗ України від 23.02.2000 р. № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя», пунктом 83 якого в обласних лікарнях із 2000 року передбачалась лише одна посада лікаря-методиста.

Наказом № 57-ос/3 від 03 квітня 2015 року вирішено звільнити та звільнено ОСОБА_3 з посади лікаря-методиста з 17.04.2015 р., а займана ним посада була скорочена з 20.04.2015 р. наказом № 62-00/3 від 17 квітня 2015 року, тобто внаслідок звільнення ОСОБА_3

Таким чином, адміністрацією лікарні у 2012 році друга посада лікаря-методиста інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики була введена під ОСОБА_4 всупереч вимогам п. 83 Наказу МОЗ України № 33 від 23.02.2000 р. позаяк пунктом 83 цього наказу друга посада лікаря-методиста в обллікарнях не була передбачена.

Вказує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗПП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами 1 та 3 ст. 49-2 цього ж Кодексу одночасно із попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому є підприємстві, в установі, організації. В порушення вимог ч. 2 ст. 40 КзПП України та ч. 1 ч. 3 ст. 49-2 КзПП України відповідач в момент попередження про звільнення не пропонував позивачу іншу роботу, та не попередив останнього про відсутність іншої роботи, якщо така робота була відсутня.

Скороченою є одна із двох існуючих посад лікаря-методиста інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики КЗ «Рівненська обласна лікарня», одну із яких займав ОСОБА_3 із 01.04.2003 року, а друга введена у 2012 році спеціально для працевлаштування ОСОБА_4, тобто звільнення ОСОБА_3 із посади лікаря-методиста не є скороченням затвердженого штату посад чи чисельності працівників у звязку зі зміною в організації виробництва і праці, а є простим приведенням фактично існуючої кількості посад та чисельності працівників до нормативно затвердженого та існуючого штатного розпису (Пунктом 1.7 наказу № 20-ос/2 від 04 лютого 2015 р. одну посаду лікаря-методиста наказано скоротити відповідно до вимог наказу МОЗ України від 23.02.2000 р. № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя», пунктом 83 якого в обласних лікарнях із 2000 року передбачалась лише одна посада лікаря-методиста).

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (п. 1), а за рівних умов учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п. 5).

ОСОБА_3 є особою, на яку поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто особою, яка має перевагу в залишенні на роботі при скороченні чисельності працівників чи штату, що адміністрацією лікарні було проігноровано.

Вказує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-40цс/15 від 01.04.15 р. роботодавець є таким, що виконав обовязок внутрішньо працевлаштувати працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду (2-х місяців) і які існували на день звільнення, позаяк посада лікаря-методиста була скорочена 20 квітня 2015 року, а ОСОБА_3Є був звільнений 17 квітня 20915 р., то на день його звільнення формально існувала вакантна посада, що свідчить про невиконання обовязку відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та в письмових поясненнях поданих під час судового засідання, просить поновити ОСОБА_3 на посаді лікаря-методиста інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради із 17 квітня 2015 року.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що 01.04.2003 р. наказом № 82-ос від 01.04.2003 р. ОСОБА_3 прийнятий на роботу в Рівненську обласну лікарню.

17.04.2015 р. на підставі наказу № 57-ос/З від 03.04.2015 р. ОСОБА_3 звільнений із займаної посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення ОСОБА_3 було законним згідно чинного законодавства.

Відповідно рішення позачергової тридцятої сесії шостого скликання POP № 1424 від 21.01.2015 р. в комунальному закладі "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради було видано накази про заплановане скорочення штатної чисельності № 20-ос/2 від 04.02.2015 р. та № 21-ос від 05.02.2015 р. «Про заплановане звільнення працівників КЗ РОКЛ у зв'язку із скороченням чисельності працівників».

В наказі № 20-ос/2 від 04.02.2015 р. п. 1.7 вказано про заплановане скорочення 1,0 посади лікаря-методиста, в наказі № 21-ос від 05.02.2015 р. вказано про заплановане звільнення ОСОБА_3

Із вказаним наказом ознайомлено профспілковий комітет закладу в особі голови профкому ОСОБА_5

04.02.2015 р. № 154/01-15 адміністрацією закладу зроблено запит до первинної профспілкової організації з приводу надання списку працівників закладу, які не є членами профспілки.

04.02.2015 р. № 2 первинна профспілкова організація надала список співпрацівників закладу, які не є членами профспілки, згідно даного списку позивач ОСОБА_3 не член профспілки КЗ РОКЛ.

Згідно п. 2 наказу МОЗ України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я" № 33 від 23.02.2000 р. керівникам закладу надано право у разі виробничої необхідності змінювати штати окремих структурних підрозділів, або вводити посади, не передбачені штатними нормативами для даного закладу.

Відповідно до персонального попередження № 211/01-15/15 від 10.02.2015 р. позивач попереджений про звільнення 10.02.2015 р.

В інформаційно-аналітичному відділі медичної статистики закладу працює 2 лікаря-методисти: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - обидва спеціалісти мають вищу кваліфікаційну категорію. ОСОБА_3 - зарахований на посаду 01.04.2003 р. наказ № 82-ос від 01.04.2003 р. ОСОБА_4 - зарахований на посаду 10.11.1995 р. наказ № 48-ос від 09.11.1995 р.

Згідно ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишення на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві (п. 3), а ОСОБА_4 має більш тривалий безперервний стаж роботи в закладі чим ОСОБА_3 на 8 років.

Так як у КЗ РОКЛ в штатному записі спеціальність лікар-методист тільки 3 штатні одиниці і всі зайняті на момент скорочення посади: 1 - посада лікар-методист - завідувач інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики; 1 - посада ОСОБА_4Л; 1- посада лікар-методист молодший спеціаліст кардіологічного диспансерно-поліклінічного відділення за направленням МОЗ працює менше 3-х років, вказана посада не підлягає скороченню, а інших посад за вказаної спеціальності в КЗ РОКЛ не існує, суміжною спеціальністю ОСОБА_3 не володіє, то запропонувати посаду лікаря іншої спеціальності не було можливості.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до персонального попередження № 211/01-15/15 від 10.02.2015 р. позивач ОСОБА_3 був попереджений про звільнення з посади 10.02.2015 р., а фактично звільнений з 17.04.2015 р.

З позивачем проведено розрахунок згідно чинного законодавства, виплачено вихідну допомогу в розмірі посадового окладу, та вручено належно оформлену трудову книжку.

Наказом № 62-ос/З від 17.04.2015 р. посаду лікаря-методиста інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики було скорочено.

Вказали, що скорочення посади було проведено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, а не у зв'язку з реорганізацією, про що свідчать накази № 20-ос від 04.02.2015 р. та № 21-ос/2 від 05.02.2015 р. Просять відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, на підставі наказу № 82-ос від 01.04.2003 р. був прийнятий на роботу в Рівненську обласну клінічну лікарню, яка на підставі наказу № 149-ОД/1 від 29.12.2012 року змінила назву на Комунальний заклад «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, де працював на посаді лікаря методиста.

17.04.2015 р. ОСОБА_3 на підставі наказу № 57-ос/З від 03.04.2015 р. звільнений із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням чисельності і штату.

Підставою для звільнення ОСОБА_3 у звязку з скороченням чисельності і штату стало рішення позачергової тридцятої сесії шостого скликання POP № 1424 від 21.01.2015 р.

На підставі даного рішення в комунальному закладі "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради було видано накази про заплановане скорочення штатної чисельності № 20-ос/2 від 04.02.2015 р. та № 21-ос від 05.02.2015 р. «Про заплановане звільнення працівників КЗ РОКЛ у зв'язку із скороченням чисельності працівників».

В наказі № 20-ос/2 від 04.02.2015 р. п. 1.7 вказано про заплановане скорочення 1,0 посади лікаря-методиста, в наказі № 21-ос від 05.02.2015 р. вказано про заплановане звільнення ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не був членом профспілкового комітету, тому згода профкому лікарні під час звільнення не бралася.

Відповідно до персонального попередження № 211/01-15/15 від 10.02.2015 р. ОСОБА_3, 10.02.2015 року був попереджений про звільнення.

З дослідженого в судовому засіданні штатного розпису, судом встановлено, що в інформаційно-аналітичному відділі медичної статистики закладу працювало 2 лікаря-методисти: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - обидва спеціалісти мали вищу кваліфікаційну категорію. ОСОБА_3 - зарахований на посаду 01.04.2003 р., наказ № 82-ос від 01.04.2003 р. ОСОБА_4 - зарахований на посаду 10.11.1995 р. наказ № 48-ос від 09.11.1995 р.

За таких обставин, суд погоджується з позицією представників відповідача про те, що ОСОБА_4 маючи на 8 років більший безперервний стаж роботи в закладі чим ОСОБА_3, має переважне право на залишенні на роботі, оскільки згідно ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишення на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві.

Суд відхиляє посилання представника позивача, як на підставу позовних вимог, про те, що ОСОБА_3 було звільнено з 17.04.2015 р., а посада була скорочена 20.04.2015 року та що ОСОБА_3 не було запропоновано іншу роботу в лікарні, оскільки дані твердження не відповідають дійсності та суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам.

Діючим трудовим законодавством не встановлено вимоги проте, що звільнення працівника і скорочення його посади має відбуватись одночасно, тому суд вважає, що дана обставина не може бути підставою для поновлення його на роботі.

З дослідженої в судовому засіданні посадової інструкції лікаря методиста інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики, судом встановлено, що ОСОБА_3 мав доступ до інформації і знав про відсутність вакантних посад в КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_1, судом встановлено, що на підставі аналітичної інформації зібраної та наданої лікарем методистом інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики ОСОБА_3 відділом кадрів КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня" проведено аналіз роботи за три місяці 2015 року, з якого вбачається, що вільні посади в КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня" відсутні. Вона особисто повідомляла ОСОБА_3 про відсутність вільний посад.

Таким чином суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_3 перевести на іншу посаду в КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня" не було можливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що представник позивача не довів в чому полягає незаконність звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, представники відповідача, в свою чергу, спростували, на підставі пояснень та представлених доказів, всі обставини, які були покладені позивачем в основу позовних вимог.

Враховуючи те, що скорочення посади було проведено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, а не у зв'язку з реорганізацією, порушень діючого трудового законодавства при звільненні працівника допущено не було, суд вважає, що правові підстави для поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді лікаря-методиста інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня" відсутні.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 40, 42 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 10, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради про поновлення на роботі відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Рогозін