АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7714/15 Головуючий 1 інстанції - Омельченко Н.І.
Справа № 643/1908/15-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кружиліної О.А.,

суддів колегії - Кіпенка І.С., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної часткової власності, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

13 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила визначити частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. «А-1», житлової прибудови літ. «А1-1», прибудов літ.літ. «а», «а1», «а4», «а5», гаражу літ. «И», льоху літ. «Е», басейну літ. «М» та огорожі №№ 4, 6-10, загальною площею 119,8 кв.м, житловою площею 56,7 кв.м та визнати право власності за ОСОБА_3 на 27/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, за ОСОБА_4 на 40/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість 1/2 частини; за ОСОБА_5 на 33/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість 1/2 частини.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 30.01.2004 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, шлюб розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2010 року.

Впродовж шлюбу ними був реконструйований садибний будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, 1/2 частина якого належала ОСОБА_4 на праві спадщини та була побудована житлова прибудова до нього літ. «А1-1» за її особисті кошти, отримані від продажу її власної квартири.

Згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.07.2013 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.02.2014 року за нею визнано право власності на 1/2 частину прибудови літ. «А1-1» до житлового будинку АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 11.12.2012 року приватним нотаріусом ХМНО Левченко В.Г. за реєстровим № 1369, за яким ОСОБА_4 здійснив відчуження 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7, на тій підставі, що відчуження відбулося без її згоди, як співвласниці.

На час звернення до суду з позовом вказаний будинок належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1», житлової прибудови літ. «А1-1», прибудов літ.літ. «а», «а1», «а4», «а5», гаражу літ. «И», льоху літ. «Е», басейну літ. «М» та огорожі №№ 4, 6-10, загальною площею 119,8 кв.м, житловою площею 56,7 кв.м.

Інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 261 462,00 грн.

Ідеальні частки співвласників домоволодіння складають: ОСОБА_3 - 17/100, ОСОБА_4 - 50/100, ОСОБА_5 - 33/100.

Крім того, за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.06.2012 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнено1/2 вартості автомобіля Volkswagen Passat - 24 829,80 грн.

Рішення не виконується ні у добровільному, ні у примусовому порядку.

Вважає доцільним включити зазначені кошти, які одноособово отримав ОСОБА_4 від продажу автомобіля, як спільного майна подружжя у розрахунок перерозподілу ідеальних часток у домоволодінні між нею та ОСОБА_4, а саме: ОСОБА_3 - 27/100 (69 464,30 грн. = 44 634,50 грн. + 24 829,80 грн.); ОСОБА_4 - 40/100 (105 901, 20 грн. = 130 731,00 грн. - 24 829,80 грн.), ОСОБА_5 - 33/100 (86 096,50 грн.).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної часткової власності домоволодіння АДРЕСА_1 та визнання права власності на 27/100 частин домоволодіння відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилалась на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 15, 16, 20, 319, 355, 356, 358 ЦК України, ст.ст. 3,4,10, 11, 60 ЦПК України та тих обставин, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними і обраний нею спосіб захисту є неналежним. Крім того, суд звернув увагу, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 квітня 2015 року, відповідач ОСОБА_4 не є власником спірної частини житлового будинку, у зв'язку з чим позивач не має права вимагати перерозподіл ідеальних часток у власності.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України , судова колегія судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-