АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2151/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/789/225/15 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач З. Є., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - позивачки - ОСОБА_1

її представника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гусятинського районного суду від 22 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання житини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання житини задоволено.

· Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог посилається на те, що в суді не здобуто жодного доказу, який би надавав перевагу матері на проживання дитини з нею. Зазначає, що під час розгляду справи дитина чітко висловила бажання проживати з ним. Син весь час знаходився на його утриманні. Апелянт в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки.

Неявка апелянта в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Позивачка заперечила апеляційну скаргу, вважаючи рішення законним та обгрунтованим.

· Служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації надіслала в суд заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності.

· Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував рівні можливості батьків щодо утримання та виховання сина, малолітній вік дитини та виходив із інтересів дитини, необхідності материнської турботи та уваги для забезпечення її повноцінного виховання і розвитку та прийшов до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини разом з матір'ю .

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він достатньо мотивований, відповідає нормам матеріального та процесуального права та грунтується на матеріалах справи.

· У відповідності до ч.1 ст.308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до червня 2013 року. В шлюбі в них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

· Після розлучення ОСОБА_1 проживала з малолітнім сином у належній їй на праві приватної власності квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

24 серпня 2013 року ОСОБА_3 забрав сина без згоди матері в с. Хлопівка Гусятинського району (за місцем свого проживання) та не повернув матері і перешкоджає їй у спілкуванні з сином.

Згідно акту обстеження № 82/2-27 від 19.08.2013 року, в квартирі за адресою АДРЕСА_1, облаштована дитяча кімната з усіма необхідними речами.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком - відповідачем по справі, дідусем ОСОБА_6, бабусею ОСОБА_7 в житловому будинку в АДРЕСА_2. За вказаною адресою дитина забезпечена усім необхідним.

Згідно висновку органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації від 18 грудня 2014 року № 01-1539/02-16, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі позитивно характерезуються та працевлаштовані.

Малолітній ОСОБА_4 навчається у загальноосвітній школі І-III ступенів №21 м.Хоростків Гусятинського району у 4 класі.

Згідно довідок загальноосвітньої школи І-Ш ступенів №2 м. Хоростків Гусятинського району, мати ОСОБА_1, батько ОСОБА_3 сумлінно виконують батьківські обов'язки.

В суді першої інстанції встановлено, що між сторонами після розлучення склались напружені стосунки що підтверджується листами Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області. (а.с.16, 36,46,91-96, 84-87, т.1).

З довідки ЛКК №1 Гусятинського районного центру первинної медико-санітарної допомоги, ОСОБА_4 за станом здоров'я протипоказано залишати наодинці (діагноз F93,2).

Згідно консультативної картки КУТОР «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня», діагноз ОСОБА_4 F 48- неврастенія.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-СІІ), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В силу ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтями 11 і 14 ЗУ "Про охорону дитинства" - кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року і в якій враховано норми Декларації прав дитини -20.11.1959 р. - преамбула) задекларовано, що Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

· Держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Твердження апелянта про те, що більшість періоду свого життя дитина провела з батьком, є більш прихильною до нього, мати дитини не турбується належним чином про сина, а тому дитину слід залишити проживати з ним, колегія суддів не приймає до уваги, як безпідставні, оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 турбується про дитину відвідує її в школі, приймає активну участь у вихованні дитини, позитивно характерезується.

Сам по собі факт проживання дитини на даний період часу з відповідачем у справі не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з батьком, бо виключних обставин для закріплення такого проживання дитини з батьком та розлучення з своєю мамою суд першої інстанції не вбачав, тому оцінюючи докази у справі, фактичні обставини справи, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком.

Слід зазначити, що батько дитини при визначенні місця проживання останньої з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з мамою дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

· Виняткові обставини, які б давали можливість розлучити дитину з матір'ю, апелянтом не доведено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування, з мотивів, викладених в апеляційній інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 316; 324; 325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

· УХВАЛИЛА:

· Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

· Рішення Гусятинського районного суду від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

· Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

·

·

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук