Справа № 388/1502/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

12.11.2015року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

прокурора Павлюченко Л.В.,

представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом прокурора Долинського району Кіровоградської області в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Долинського району Кіровоградської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей ОСОБА_5 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року прокурор звернувся до суду з цим позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_4, посилаючись на те, що розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації Кіровоградської області № 709-р від 26 вересня 2005 року опікуном ОСОБА_4 призначено ОСОБА_6

26 липня 2005 року померла ОСОБА_7, яка була матірю малолітнього ОСОБА_4

Відомості про батька дитини записано відповідно до ст. 135 СК України.

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради Кіровоградської області № 204 від 15 вересня 1999 року, 15 грудня 2000 року на імя ОСОБА_8 було видано ордер на заселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 була бабою малолітнього ОСОБА_4, а також матірю ОСОБА_7

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали у вищезазначеній квартирі, починаючи з 15 грудня 2000 року.

Малолітній ОСОБА_4 проживав у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, починаючи зі свого народження.

26 липня 2005 року померла ОСОБА_7, яка була матірю дитини.

20 вересня 2008 року померла ОСОБА_8 баба дитини ОСОБА_4

Прокурор зазначає, що немає будь-яких осіб, які мали б право на спірну квартиру, окрім малолітнього ОСОБА_4, який є спадкоємцем за правом представлення, а також позбавлений можливості прийняти спадщину, оскільки за життя спадкодавець не встиг здійснити реєстрацію права власності на спірне житло.

Нотаріусом відмовлено малолітньому ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

У судовому засіданні прокурор прокуратури Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_9 позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради Кіровоградської області за довіреністю ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що відповідачу не відомо де знаходяться приватизаційні справи про приватизацію державного житлового фонду. Згідно перевірених книг вхідної кореспонденції із заявою про приватизацію спірної квартири ніхто не звертався. Просив не стягувати з відповідача судові витрати, оскільки для цих цілей відсутні кошти.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей ОСОБА_5 районної державної адміністрації Кіровоградської області в судовому засіданні не заперечував проти позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечувала проти позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

За змістом ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради Кіровоградської області № 204 від 15 вересня 1999 року, 15 грудня 2000 року цим самим виконавчим комітетом ради ОСОБА_8 було видано ордер на житлове приміщення № 3810. До складу сімї наймача входила ОСОБА_7 (а. с. 7).

14 січня 2003 року у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області народився ОСОБА_4 (а. с. 14).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4, його матірю записано ОСОБА_7

Запис про батька ОСОБА_4 зроблено відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України (цей Кодекс діяв у момент народження дитини. З 1 січня 2003 року по 11 січня 2003 року такі правовідносини регулював діючий СК України).

26 липня 2005 року у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області померла ОСОБА_7, яка була матірю ОСОБА_4 (а. с. 13).

20 вересня 2008 року у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області померла баба дитини ОСОБА_8 (а. с. 12).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За положенням ч. 4 ст. 1273 ЦК України батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до інформації ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Кіровоградської області № 271/01-16 від 2 вересня 2015 року спадкові справи після смерті ОСОБА_7, яка померла 26 липня 2005 року та ОСОБА_8, яка померла 20 вересня 2008 року не заводились (а. с. 23).

За змістом п. 231. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882 (що діяла у момент відкриття спадщини, а також у відповідній редакції на момент відкриття спадщини) нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються: заяви про прийняття спадщини; заява про відкликання заяви про прийняття спадщини; заява про видачу свідоцтв про право на спадщину, про відмову від спадщини; заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини; заява спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за якими були вжиті ці заходи; заяви про відкриття спадщини та укладання договору на управління спадщиною; заява про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; заява виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; заява відказоодержувача про відмову від заповідального відказування тощо. На підставі однієї із перерахованих заяв, зареєстрованої першою, заводиться спадкова справа на ім'я померлого. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження.

Отже, оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (матері та баби дитини) не заводилась, відповідно можливо стверджувати, що малолітній ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері та баби, а відтак відбувався перехід спадщини (прав та обовязків) від спадкодавців до спадкоємця.

За змістом архівної довідки Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 5 від 23 лютого 2015 року, не реєструвалось право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Окрім вищезазначеного, сторони зазначають, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

У силу ст. ст. 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 13 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові, у справі N 6-121цс13, висновки якого суд відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Суду не надано належного та допустимого доказу (відповідної заяви) з приводу звернення спадкодавця ОСОБА_8 до органу приватизації ОСОБА_5 міської ради Кіровоградської області із належно оформленою заявою про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1, для отримання права власності на це житло, а відтак можливо стверджувати про відсутність таких дій спадкодавця, що у свою чергу позбавляє її спадкоємців права вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

З огляду на вищевикладене, цей позов прокурора в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно спірну квартиру, є необґрунтований, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", статтями 345, 1216-1218, 1220, 1222, 1268, 1273 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову прокурора Долинського району Кіровоградської області в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Долинського району Кіровоградської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей ОСОБА_5 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 листопада 2015 року.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_10