_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/321/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить квартира АДРЕСА_2.

Позивач вказує на те, що 19 липня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким все своє майно заповів йому. Проте, як стверджує позивач, на час смерті спадкодавця право на обов'язкову частку у спадщині має син померлого - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

У визначений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частку житлового будинку з надвірними спорудами на частку квартири.

Позивач зазначає, що неможливість оформлення спадщини пов'язана з тим, що оригінали право встановлювальних документів на спадкове майно зберігаються у ОСОБА_7, яка відмовляється надати їх нотаріусу для оформлення спадщини, у зв'язку з чим він позбавлений можливості оформити свої спадкові права.

Вказана обставина і стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність (а.с. 31).

Представник відповідача ОСОБА_4, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2, - ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, вказуючи на те, що позивач до її довірительки з проханням надати оригінал правовстановчих документів не звертався.

Третя особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що в період з 02 листопада 1996 року по 24 січня 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, вказана обставина встановлена заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2011 року, яким даний шлюб було розірвано (а.с. 82).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син, ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 виданим повторно 13 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції (а.с. 72).

17 червня 2011 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №446, після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на «ОСОБА_4». Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2а.с. 83).

25 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ум Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 850, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 (а.с. 7).

Проте, згодом ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за № 1201 (а.с. 6).

Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема частина квартири АДРЕСА_3, що підтверджується відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» № 423197.67 від 09 липня 2013 року на запит приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та відповіддю №453177.67.15 від 05.03.2015 року на ухвалу суду від 19.02.2015 року.

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», квартира АДРЕСА_4 зареєстрована за померлим ОСОБА_6 та його колишньою дружиною ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2002 року (а.с. 12).

Так, з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 29 травня 2002 року вбачається, що ОСОБА_12, ОСОБА_13 продали, а гр. ОСОБА_6, ОСОБА_7 купили в рівних частках кожний ізольовану квартиру під номером «три», що знаходиться в будинку АДРЕСА_6 та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 58,8 кв.м. в тому числі житловою площею 22,0 кв.м. Даний правочин було зареєстровано в реєстрі за № 3467.

Таким чином, померлому ОСОБА_6 на момент смерті належала ідеальна частка квартири АДРЕСА_2 у розмірі ? частини.

За життя, а саме 20 липня 2013 року, ОСОБА_6 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на день його смерті буде належати йому по закону та на що він матиме право заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначений правочин посвідчений ОСОБА_14 приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 2875 (а.с.8).

25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено заяву ОСОБА_1, відповідно до якої останній висловив свій намір про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.51).

На підставі вищевказаної заяви приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 була заведена спадкова справа № 1/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6, копія якої була витребувана ухвалою суду та приєднана до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на підставі ст. 1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна ОСОБА_1.

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Проте ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2014 року неповнолітній син померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_2 звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька (а.с.70).

Крім того, 09 лютого 2014 року ОСОБА_4, будучи за кордоном, а саме в м. Тель-Авів, Ізраїль, посвідчила нотаріально заяву, згідно якої, діючи від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2, заявила про вступ останнього у спадкові права на частку квартири за адресою: Україна, АДРЕСА_5 (а.с. 76).

Цивільним кодексом України, а саме ст. 1270 встановлюється шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини для її прийняття, що й було зроблено спадкоємцями.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Листом № 245/02-14 від 25 серпня 2014 року, приватний нотаріус ОСОБА_5 повідомила позивачу ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначену вище квартиру.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 даної постанови передбачено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Слід також зазначити, що листом № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що при розгляді справ про спадкування слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Матеріали справи не містять доказів фактичної відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну частину квартири, оскільки лист нотаріуса від 25 серпня 2014 року, не може вважатись постановою про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій.

Разом з тим, суд бере до уваги, що доказів втрати оригіналу правовстановчого документу - договору купівлі-продажу від 28.05.2002 року позивач суду не надав, так як представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що позивач з проханням надати даний документ до ОСОБА_4 не звертався.

Також суду не були надані докази відсутності вказаного оригіналу договору у відповідача ОСОБА_3, останньої дружини померлого, з якою останній проживав до смерті (місце смерті ОСОБА_6 - м. Ізмаїл).

Згідно ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Відповідно до вказаної норми закону, довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого.

Порядок видачі дублікатів документів передбачений Главою 22 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5, згідно п.1.2 якого 1.2. дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а також виконавця заповіту та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу.

Однак, доказів звернення до приватного нотаріуса ОСОБА_5 з метою отримання дублікату договору купівлі-продажу від 28.05.2002 року позивач суду не надав.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин..

Також відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того за приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд доходить до висновку про те, що вимоги позову є недоведеними, а від так задоволенню не підлягають в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 225, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233-1235, 1247 ЦК України. ст. ст. 3, 4, 10, 11, 58-61, 88, 145, 209, 212-215, 218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.