У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Касьяна О.П., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Остапчук Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_7, Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування витрат в порядку регресу та стягнення франшизи, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення 510 грн франшизи та до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ВАТ «НАСК «Оранта») про стягнення 42 415 грн 544 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, яке було виплачене за пошкодження автомобіля ОСОБА_8 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 23 листопада 2013 року в м. Борисполі Київської області, винним в якій є ОСОБА_7, який є страхувальником ВАТ «НАСК «Оранта».

Посилаючись на те, що страхова компанія провела виплати з ремонту за пошкоджений автомобіль ОСОБА_8, а згідно з полісом серії АВ № 8471578 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта», а тому до позивача перейшло право вимоги до ВАТ «НАСК «Оранта», як особи, відповідальної за завдані збитки ОСОБА_7, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року, у задоволенні позову ПрАТ «СК «Арсенал страхування» відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Арсенал страхування» порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2013 року ОСОБА_7 23 листопада 2013 року під час керування автомобілем «Мерседес-Віто», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Київський Шлях у м. Борисполі допустив порушення Правил дорожнього руху та зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, якого відкинуло на автомобіль «Порше», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_8 та автомобілі отримали механічні пошкодження і ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Винним у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_7

12 листопада 2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_8 укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач платіжним дорученням від 16 грудня 2013 року № 3611 виплатив ПП ОСОБА_6 за проведення ремонту автомобіля «Порше» на підставі наряд-замовлення грошові кошти у розмірі 42 939 грн 44 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в даному випадку ВАТ «НАСК «Оранта» не несе відповідальності перед позивачем, оскільки у встановлені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_7 письмово не повідомив страховика ВАТ «НАСК «Оранта», з яким у нього укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про дорожньо-транспортну пригоду. Також вважав відсутні підстави для стягнення франшизи з ОСОБА_7, оскільки позивачем не надано суду поліс про цивільно-правову відповідальність ОСОБА_7

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування <nau://ukr/85/96-ВР|st27>» та ст. 993 ЦК України <nau://ukr/435-15> до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1191> передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України <nau://ukr/435-15|st979> за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України <nau://ukr/435-15|st990> страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Встановлено, що позов, який було розглянуто судом із ухваленням рішення по суті спору, пред'явлено ПрАТ «СК «Арсенал страхування», яке є юридичною особою, до юридичної особи - ВАТ «НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування.

Отже, спір в частині суб'єктного складу виник між юридичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України та роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15 <nau://ukr/1618-15|st15/>, 16 <nau://ukr/1618-15|st16/> ЦПК <nau://ukr/1618-15/> у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України <nau://ukr/2747-15/> (стаття 17 <nau://ukr/2747-15|st17/>), Господарським процесуальним кодексом України <nau://ukr/1798-12/> (статті <nau://ukr/1798-12|st1/>, 12 <nau://ukr/1798-12|st12/>), Кримінальним процесуальним кодексом України <nau://ukr/4651-17/> або Кодексом України про адміністративні правопорушення <nau://ukr/80731-10/> віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав.

Статтею 12 ГПК України встановлена підвідомчість господарським судам справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Вирішуючи спір в порядку цивільного судочинства, суди зазначені положення процесуального закону не врахували, не звернули уваги на те, що позовні вимоги юридичної особи - ПрАТ «СК «Арсенал страхування» - до іншої юридичної особи, ВАТ «НАСК «Оранта», підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

За таких обставин судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПрАТ «СК «Арсенал страхування»про відшкодування шкоди в порядку регресу з ВАТ «НАСК «Оранта» підлягають скасуванню як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі в цій частині - закриттю згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування <nau://ukr/85/96-ВР|st9>» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно із ст. '12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів <nau://ukr/1961-15|st12>» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовуються збитки, заподіяні майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується.

Звертаючись з позовом до суду, ПрАТ «СК «Арсенал страхування» посилалося на те, що полісом серії АВ № 8471578 (страховик ВАТ «НАСК «Оранта», забезпечений транспортний засіб автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», державний номерний знак НОМЕР_1) страхувальника ОСОБА_9 передбачено франшизу в розмірі 510 грн, на підтвердження чого надало відомості з центральної бази даних Моторного (транспортне) страхового бюро України (а. с. 6).

Обставини, що відповідач ОСОБА_9 є страхувальником ВАТ «НАСК «Оранта» щодо транспортного засобу автомобіля «Мерседес-Бенц Віто», державний номерний знак НОМЕР_1, підтвердив і відповідач ВАТ «НАСК «Оранта» (заперечення проти позову від 30 жовтня 2014 року № 1138 (а. с. 57, 58).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що відповідачем ОСОБА_7 з страховиком ВАТ «НАСК «Оранта» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та, у зв'язку з цим, існує обов'язок повідомляти страховика про дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого транспортного засобу.

Проте як суд першої інстанції, так і апеляційної інстанцій, відмовляючи повністю у задоволенні позову до ОСОБА_7, не звернули уваги на вказані обставини, у встановленому порядку їх належно не оцінили, не перевірили їх допустимість та достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, пославшись на відсутність самого полісу, не дотримались вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 61 ЦПК України, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення франшизи у розмірі 510 грн з відповідача ОСОБА_7

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 60 <nau://ukr/1618-15|st60>, 179 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st179>) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в частині позовних вимог до ОСОБА_7, тому рішення судів в цій частині не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> підлягають скасуванню, а справа направленню в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, ч. 1 ст. 340, ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування витрат в порядку регресу скасувати.

Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування витрат в порядку регресу закрити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_7 про стягнення франшизи скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.І. Мартинюк О.П. Касьян Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук