Справа №442/2964/15-ц
Провадження №2/442/1107/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Коваля Р.Г.,

з участю секретаря Михавко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобич справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить стягнути з останнього 20000 доларів США, що становить 445000 гривень згідно курсу НБУ станом на 21.04.2015 року, а також 3654 грн. сплаченого судового збору та 7000 грн. послуг адвоката.

В підтвердження позовних вимог, посилається на те, що позивач ОСОБА_1 03.04.2014 року позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що стверджується письмовою розпискою від 03.04.2014 року, який зобовязувався зробити її співвласником 1/3 будівлі, що знаходиться в м. Дрогобич, по вул. Солоний Ставок, 15. На неодноразові звернення позивача, відповідач відмовлявся повернути борг та мотивував її важким фінансовим становищем. Позивач неодноразово намагалась вирішити даний спір в позасудовому порядку, просила звернути 1/3 будівлі за вищевказаною адресою в її користь або віддати позичені грошові кошти. Оскільки відповідач уникає зустрічей з позивачем, не має наміру повертати борг, а тому змушені звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задоволити. Вказала, що відповідач ОСОБА_3 позичив грошові кошти на придбання майна, які вона передала йому в руки, про що було складено відповідну розписку.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги своєї довірительки з підстав, які викладені в позовній заяві, просив суд задоволити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що батько позивача привіз гроші для купівлі нерухомого майна, яке знаходиться в м. Дрогобич. Факт передачі грошей був, про що було складено відповідну розписку, яку він підписав не читавши її. Так як він ці гроші не брав для себе тому і не повертає борг.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив вимоги позовної заяви з підстав, які викладені відповідачем ОСОБА_3 у клопотаннях, які долучені до матеріалів даної цивільної справи та в процесі розгляду справи вирішені судом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що даний позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини.

Так в судовому засіданні встановлено, що 03.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у позивача 20000 доларів США та зобовязувався зробити ОСОБА_1 співвласником 1/3 частини будівлі, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Солоний Ставок, 15, про що була складена розписка.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2015 року, що видана реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем ОСОБА_1 відомості про право власності на майно відсутні, що стверджує той факт, що вона не є співвласником 1/3 частини будівлі, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Солоний Ставок, 15.

Беззаперечно судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобовязання, які викладені у розписці не виконав, грошові кошти не повернув.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника про передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні вказаний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до розяснень, викладених у Правовому висновку Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно, від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики в сумі 20000 доларів США підлягають задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором позики, права позивача ОСОБА_1 порушені невиконанням зобов'язання, а тому підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а тому судом підставно було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у даній справі співвідповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 3654 гривні судового збору.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача 7000 гривень витрат на правову допомогу, суд вважає, що в задоволенні цих вимог позивачу слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця а галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п.п. 47,48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження здійснених позивачем витрат за надання адвокатом ОСОБА_2 правової допомоги на підставі договору про надання юридичних послуг від 30.03.2015 року, в матеріалах справи відсутній, документально підтверджений, розрахунок витрат на правову допомогу розмірі, оплаченому позивачем адвокату, здійснений з урахуванням положень Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що позбавляє суд можливості дійти обґрунтованого висновку щодо відповідності сплаченої суми фактично наданим послугам.

Більше того, згідно з п. 48 зазначеної постанови Пленуму, відсутність відповідного розрахунку фактично є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення таких витрат.

Враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає, що в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими та задоволені бути не можуть.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_1 борг в сумі 20000 доларів США, що становить 445000 гривень згідно курсу НБУ станом на 21.04.2015 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_1 3654 гривні сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя: Р.Г.Коваль