Справа № 308/3191/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовом прокуратури міста Ужгорода в інтересах держави, в особі органу: відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 3516,17 грн.,-

встановив:

прокуратури міста Ужгорода в інтересах держави, в особі органу: відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради звернулася до Ужгородського міськрайонного суду до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 3516,17 грн..

Переглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали приходжу до переконання про необхідність залишення такого без руху з підстав невідповідності вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 119 ЦПК України, у разі пред'явлення позову особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Згідно з положеннями ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, при цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст. 36-1 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Слід звернути увагу позивача на положення п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України N 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) , де зазначено, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Разом з тим, слід зауважити, що визначені обставини ніяким чином не суперечать положенню щодо того факту, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави. Однак, зазначене жодним чином не свідчить про те, що прокурора звільнено від доказування у цивільному процесі.

Підставою представництва у суді інтересів держави є її неспроможність з певних поважних причин самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження, тобто прокурор пред'являє позов у разі, якщо заінтересована особа не може або для неї украй важко захистити свої права через що така особа позбавлена можливості вжити заходів для захисту свого права, але інтереси інших громадян, державні, суспільні інтереси вимагають такого захисту. Разом з цим, як передбачає закон, прокурори повинні не лише обґрунтовувати підстави для представництва, але й подавати докази, які свідчать про наявність таких підстав.

При цьому до прокурори, згідно матеріалів позовної заяви відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради не звертались з проханням про представництво їх інтересів в суді. Крім того, з урахуванням що Ужгородська міська рада є юридичною особою, яка вправі самостійно звертатись з позовом до суду.

Крім того, до матеріалів справи не надано документи на підтвердження суми завданих державі збитків відповідачем; не зазначено чи не приймалися заходи щодо забезпечення відшкодування матеріальних збитків досудовим слідством.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи, довіреності юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника, однак суду не надано документи, що підтверджують повноважень особи, яка підписала та подала до суду цей позов (п. Зарева І.), на час підписання та подання до суду даного позову.

Окрім цього, в позовній заяві (мотивувальній частині) вказано про порушення кримінальної справи та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002927 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Натомість до матеріалів справи не було долучено вирок по вищевказаній кримінальній справі, тобто чи розглянута вищевказана справа. Також, з матеріалів справи неможливо встановити, чи зверталась сторона кримінального провадження в рамках кримінального провадження з цивільним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 3516,17 грн.

А подана позовна заява не містить доказів щодо існування на теперішній час обвинувального вироку суду чи іншого рішення суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд), яким би було встановлено факт незаконності дій відповідача при зазначених вище обставинах, принаймні посилань на такі судові рішення в позовній заяві немає.

Разом з тим, згідно з ч.3 та ч.7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння; особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду з врахуванням вимог ст. 119 ЦПК України.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву (заяву, скаргу) подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача (заявника, скаржника) і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву прокуратури міста Ужгорода в інтересах держави, в особі органу: відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 3516,17 грн. - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви до 08 квітня 2015 року, але не більше пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2