УХВАЛА

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 жовтня 2006 року з ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 21 тис. доларів США на строк до 14 жовтня 2011 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з відповідачем було укладено договір застави, за умовами якого останній передав банку в заставу автомобіль Mersedes-Benz, модель Sprinter, 1999 року впуску, тип -ТС, автобус пасажирський, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у ромірі 66 964 долари 41 цент США, що еквівалентно 877 903 грн 42 коп., які позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 січня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2006 року у розмірі 66 964 долари 41 цент США, що складає 877 903 грн 42 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення грошових коштів за цим договором, розмір заборгованості банком розраховано вірно.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів належними і допустимими доказами суму заборгованості за кредитним договором, з урахуванням вартості вилученого у ОСОБА_3 у 2009 році і в подальшому реалізованого транспортного засобу, який був предметом застави. При цьому послався й на те, що банк не довів, за яку суму автомобіль було продано.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 16 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 21 тис. доларів США на строк до 14 жовтня 2011 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави, за умовами якого останній передав банку в заставу автомобіль Mersedes-Benz, модель Sprinter, 1999 року впуску, тип -ТС, автобус пасажирський, реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 66 964 долари 41 цент США, що еквівалентно 877 903 грн 42 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги та заперечення проти апеляційної скарги, банк посилався на те, що 17 січня 2013 року банком було продано предмет застави на підставі акту прийому-передачі автомобіля від 17 січня 2013 року без зняття з обліку в органах ДАІ за 4 066 доларів 6 центів США і ці кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на погашення тіла кредиту (а. с. 98-99).

Також зазначав, що зміна процентної ставки за кредитним договором відбулась в односторонньому порядку на підставі розпорядження-наказу банку від 3 жовтня 2008 року. Відповідач погодився з такою зміною, про що свідчить виконання умов договору за збільшеною відсотковою ставкою, що відповідає положенням ст. 642 ЦК України, і дії банку щодо підвищення відсоткової ставки неправомірними не визнавались.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача про наявність боргу до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав й залишив спір не вирішеним.

При цьому су не врахував, що наявність боргу за кредитним договором та розрахунок, наданий банком відповідачем не спростовані, та не надані суду належні та допустимі докази про виконання ним умов указаного кредитного договору, які б відповідно до вимог ст. 599 ЦК України свідчили про припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що позивач не довів належними і допустимими доказами суму заборгованості за кредитним договором є передчасними та ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик