Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1627/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів -Карпенка О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря - Кравченко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки та моральної шкоди,-

Встановила :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, яким просила стягнути з нього неустойку в сумі 34672,00 грн., інфляційні втрати в сумі 24759,49 грн., 3% річних в сумі 4201,30 грн. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Після збільшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача 55218,02 грн. неустойки, 39160,95 грн. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 5107,02 грн. та 20000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 79-80).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.06.2014 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу відповідно до попереднього договору.

Вказує, що на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, на підставі якого Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції 24 червня 2014 року відкрито виконавче провадження.

Зазначила, що через протиправну поведінку відповідача зазнає моральних страждань, пов'язаних з погіршенням здоров'я, втратою спокою, порушенням її відносин із близькими та родичами.

Зазначає, що відповідач неодноразово перешкоджав проведенню виконавчих дій тому не виконуються взяті на нього зобов'язання у зв'язку з чим просить стягнути неустойку за попереднім договором, інфляційні втрати, 3 відсотки річних, та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2015 року позов частково задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 55218,02 грн. неустойки за Попереднім договором з передачею авансових платежів від 23.12.2013 року та вирішено питання про судові витрати. В іншій частині в позові відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, якою вона просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Не погоджується з висновком суду, що кошти, стягнуті на її користь з відповідача у валюті, не повинні індексуватись в зв'язку з інфляцією, оскільки вважає, що чинним законодавством України не передбачено виконання рішень суду шляхом стягнення грошових коштів в іноземній валюті. Оскільки грошові зобов'язання мають бути виконанні в національній валюті, сума боргу підлягає індексації. Також не погоджується з висновком суду про відмову в стягненні на її користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Зокрема, на її думку суд не врахував, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому зобов'язаний в силу ст. 625 ЦК України сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, якою він посилаючись на безпідставність висновків суду першої інстанції про можливість задоволення позову в частині стягнення неустойки, просив рішення суду першої інстанції скасувати. Стверджує, що позивач вже зверталася з позовом до нього з вимогою про стягнення неустойки, проте, потім відмовилася від такої вимоги, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 04.06.2014 року. Оскільки повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, суд мав закрити провадження в справі.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи позов, суд прийшов до висновку, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня. Оскільки з відповідача рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 04.06.2014 року були стягнуті грошові кошти в іноземній валюті, то індексації в зв'язку з інфляцією національної валюти вони не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23.12.2013 року укладено попередній договір з передачею авансових платежів, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1121 (а.с. 19-20).

За умовами пункту 1 вказаного Договору ОСОБА_3 зобов'язався продати, а ОСОБА_2 купити житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку АДРЕСА_1 не пізніше 01.04.2014 року, в цілому вартість нерухомості має становити 492000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 Договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець передав, а продавець отримав від покупця гроші в сумі 172200,00 грн. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року, яке набрало законної сили 17.06.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу відповідно до попереднього договору задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 22000,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 04.06.2014 року еквівалентно 261140,00 грн. та 2344,19 грн. судового збору (а.с. 11-13).

На виконання вищевказаного рішення 19.06.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ відкрито виконавче провадження та державним виконавцем вчинено відповідні виконавчі дії спрямовані на виконання рішення суду(а.с. 14-15, 17-18, 68).

Станом на 16 квітня 2015 року вказане рішення суду відповідачем не виконане.

Вимагаючи стягнути з відповідача інфляційні втрати, позивач дійшов висновку, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року повинно виконуватись шляхом стягнення на її користь з ОСОБА_3 грошової суми в національній валюті, що еквівалентна 22000,00 дол. США станом на день його ухвалення.

Проте, такий висновок є помилковим, що підтверджується роз'ясненням даного рішення ухвалою цього ж суду від 26 жовтня 2015 року, де вказано, що до стягнення підлягає грошова сума у розмірі саме 22000 дол. США.

Твердження позивача про те, що чинним законодавством України не передбачено виконання рішень суду шляхом стягнення грошових коштів в іноземній валюті не відповідає дійсності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Згідно ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регламентовано статтею 52 Закону.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені статтею 53 Закону.

Відповідно до ч.3 цієї статті, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку.

Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Тобто, законодавчо, державний виконавець має всі можливості як для стягнення, так і для перерахування коштів в іноземній валюті на користь стягувача.

З огляду на вказане, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь позивача з відповідача грошових коштів в рахунок відшкодування інфляційних втрат є обґрунтованим і законним.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у стягненні з відповідача 3% річних за виконання простроченого грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми (за умови, що інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Таким чином, відповідач з ухваленням рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року не звільняється від грошового зобов'язання перед позивачем, яке виникло в силу укладеного попереднього договору про передачу авансових платежів від 23.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1121 (а.с. 19-20).

А відтак, на дані правовідносини поширюються норми про відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання, зокрема, ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 55218,02 грн. неустойки за Договором, з розрахунку, що станом на 12.02.2015 року офіційний курс національної валюти по співвідношенню до іноземної: за 100 долар США становить 2509,9142 грн. (інформація Управління національного банку України в Кіровоградській області № 13-014/622 від 18.02.2015 року, а.с. 81).

Враховуючи викладені норми та неналежне виконання умов попереднього договору відповідачем, є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 55218,02 грн. (в межах заявлених позовних вимог), а також вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5107,02 грн.

Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 Цивільного кодексу України).

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав щодо наявності такої шкоди, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог в цій частині ґрунтуються на припущеннях, а належних доказів спричинення йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не доведено суду. Крім того, можливістю відшкодування моральної шкоди за положеннями статті 1167 Цивільного кодексу України є відповідальністю у спірних позадоговірних (деліктних) правовідносин, проте предметом спору є зобов'язання, що виникають на підставі Попереднього договору. Зі змісту Попереднього договору від 23.12.2013 року, укладеного між сторонами вбачається, що можливість відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням умов договору не передбачено, а відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2015 року в частині відмови у стягненні грошових коштів в рахунок трьох процентів річних від суми заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 5107,02 грн. в рахунок трьох процентів річних від суми заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121,80 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області О.А. Письменний