Справа № 490/4353/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

04 лютого 2015року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю позивача- ОСОБА_2

представника відповідача- Тимошенка О.А.

третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору недійсним, третя особа ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Подзігун Г.В.

Справа №490/4353/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю позивача- ОСОБА_2

представника відповідача- Тимошенка О.А.

третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору недійсним, третя особа ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним договору про переведення боргу №NKXRFU06960074/1, укладеного 20.03.2012 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк".

В обґрунтування вимог позову посилалася на те, що вказаний договір був укладений нею під впливом помилки, оскільки вона вважала, що при укладанні договору на неї буде переведений існуючій на момент укаладння договору борг її матері ОСОБА_1 у розмірі 18869 грн. зі строком повернення у період з 20.03.2012 року по 19.03.2014 року щомісячними платежами у розмірі 1163,67 грн., але відповідач став нараховувати проценти на вказану суму боргу, що привело до порушеня її прав, оскільки при укладанні вищевказаного договору між сторонами були досягнуті всі істотні умови договору, а саме було визначено суму заборгованості за договором 18869 грн., період дії договору 24 місяці та щомісячний платіж за договором в розмірі 1163,67 грн. Виконуючі свої зобов'язання за вищевказаним договором протягом двох років вона сплатила відповідачу суму в розмірі 32597,31 грн., що значно привищує первісний борг.

Позивачка в судовому засіданні вимоги позову підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на відповідність вищевказаного договору вимогам діючого законодавства.

Третя особа в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила суд про їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2

20.03.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір про переведення боргу № NKXRFU06960074/1, метою укладання вказаного договору було переведення боргу у сумі 18869 грн. з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 Даний договір було укладено на 24 місяця зі строком повернення з 20.03.2012 року по 19.03.2014 року з щомісячним платежем для його погашення у розмірі 1163,67 грн.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, вказаний договір був укладений нею під впливом обману, оскільки вона помилилась щодо обставин, які мають для правочину істотне значення, у зв'язку з чим договір є недійсним.

Але з доводами позивачки погодитися не можливо виходячи з наступного.

Згідно ст. 230 Цивільного Кодексу, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п.п.19, 20 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, зі змісту ст. 230 ЦК України випливає, що обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення. При цьому встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за цією статтею.

Проте позивачкою не доведено наявність обману при укладення кредитного договору в правовому розумінні цього поняття за змістом ст. 230 ЦК України.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 виходила з того, що при укладенні оспорюваного кредитного договору їй не було зрозуміло зміст умов даного договору, у зв'язку з чим працівниками ПАТ КБ "Приватбанк" її було введено в оману. Проте, нияким чином це невпливає на виконання нею самою своїх зобов'язань за оспорюваним договором. Також доказів того, що при укладанні оспорюваного договору працівники банку діяли з умислом щодо приховування усіх умов договору також позивачем суду не було надано.

При цьому наявність порушень вимог ст. 18 Закону України "Про захист справ споживачів" щодо нечесної підприємницької практики позивачкою також не доведена.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН