РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Павліченко С.В., Собослой Г.Г.

при секретарі : Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Тячівського районного суду від 18 серпня 2015 року, у справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення.

Позов мотивований тим, що згідно кредитного договору №MKТWGА00000025 від 21.08.2007 року ОСОБА_1 було надано кредит у виді кредитної лінії в розмірі 10013,36 дол. США терміном до 18.08.2017 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ "ПриватБанк" та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №MKТWGА00000025 від 21.08.2007 року за умовами якого банку було передано в іпотеку належне відповідачам нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 63.80 кв.м., житловою площею 36.40 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1.

Так-як в порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов'язання не виконала, позивач звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За рішенням суду від 18.08.2009 року, позов ПАТ КБ «Приват Банк» до відповідачів задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 63.80 кв.м., житловою площею 36.40 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк».

Представник позивача вважає, що всі мешканці будинку підлягають виселенню.

ПАТ "ПриватБанк" надсилало відповідачам повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою добровільно звільнити житловий будинок, яке залишилось без задоволення.

Рішенням Тячівського районного суду від 18 серпня 2015 року позов задовольнити частково, виселено ОСОБА_1 з житлового будинку, який є предметом іпотеки та розташований в АДРЕСА_1 Закарпатської області України, а виконання рішення в частині виселення відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відстрочки виконання рішення суду, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача вважає, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору №MKТWGА00000025 від 21.08.2007 року ЗАТ "Приват Банк" надав ОСОБА_1 кредит у виді кредитної лінії в розмірі 10013.36 дол. США терміном до 18.08.2017 року (а.с.6-8).

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, 21.08.2007 року між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №MKТWGА00000025 за умовами якого передано в іпотеку банку належне відповідачам нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 63.80 кв.м., житловою площею 36.40 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Відповідач свої зобов'язання за умовами кредитного договору не виконав належним чином, ЗАТ КБ «Приват Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Тячівського районного суду від 18 серпня 2009 року позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 63.80 кв.м., житловою площею 36.40 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.11-12).

Закрите акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" змінив своє найменування на ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (а.с.20).

Наведені обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспрорені.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

26.05.2014 року ПАТ "ПриватБанк" на адресу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 надіслано повідомлення про добровільне звільнення житлового будинку на який звернуто стягнення на майно (а.с.13), яке було отримано 06.06.2014 року (а.с.15).

Рішення Тячівського районного суду від 18 серпня 2015 року в частині виселення ОСОБА_1 з житлового будинку сторонами не оспорено.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення щодо відстрочки виконання рішення суду про виселення до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виходив з того, що відповідачка отримала споживчий кредит в іноземній валюті, іншого нерухомого житлового майна немає та загальна площа її житлового будинку не перевищує 250 м.кв., а тому на дані правовідносини поширюється дія ст. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ст.. 217 ЦПК України.

За своїми змістом Закон, передбачає неможливість стягнення (відчуження без згоди власника) майна яке підпадає під його дію, а не заборону виселення, яке можливе при або після звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст.217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не виселення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209,217,218,303,307,308,313,314, 315,317, 319 ЦПК України колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу скаргою ПАТ КБ «Приват Банк» - задовольнити .

Рішення Тячівського районного суду від 18 серпня 2015 року - в частині відстрочки виконання рішення суду щодо виселення до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - скасувати.

В іншій частині рішення Тячівського районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді