АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/5949/2015 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів: Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Трофименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Національна академія внутрішніх справ (КНУВС) звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі в сумі 12 511, 70 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Національна академія внутрішніх справ (КНУВС) подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не перевірив всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невірно розтлумачив норми нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, зокрема зазначивши, що жодним нормативно-правовим актом порядок зарахування дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування на навчання до вищих навчальних закладів системи МВС не передбачено.

Позивач Національна академія внутрішніх справ в судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.99, 100). В судове засідання, яке призначалось на 16 червня 2015 року, будучи також належним чином повідомлені представник позивача не зв*явився (а.с.89,92).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав.

Відповідно до положення ч.2 ст.305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 листопад 2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України у місті Києві та ОСОБА_2 було укладено договір № Кв 186 про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування.

Згідно умов даного договору ОСОБА_2 навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання (а.с.6, 7).

Відповідно до витягу з наказу № 467 від 19 червня 2009 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» (7.060101), як випускникові навчально-наукового інституту підготовки кадрів кримінальної міліції Київського національного університету внутрішніх справ у 2009 році та видано диплом спеціаліста (а.с.8).

Згідно витягу з наказу Головного управління МВС України в місті Києві № 587о/с від 01 липня 2009 року призначено випускників Київського національного університету внутрішніх справ, які прибули за направленням Державної комісії з розподілу молодих спеціалістів, з 19 червня 2009 року, зокрема, лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-197294) оперуповноваженим (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) сектора карного розшуку 2-го територіального відділу міліції Дніпровського районного управління (а.с.9).

11 січня 2012 року ОСОБА_2 склав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с.20), який був задоволений наказом Начальника Головного управління МВС України в місті Києві № 85 о/с від 20 лютого 2012 року, та згідно якого, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-197294), оперуповноваженого з 29 лютого 2012 року звільнено з органів внутрішніх справ за пп. «ж» п. 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.19).

Як вбачається із рішення № 51 Виконкому Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 19 грудня 2003 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено ОСОБА_4 піклувальником над неповнолітнім та його майном, у зв'язку із смертю його батька 06 листопада 2003 року та матері, яка померла 03 березня 1990 року (а.с.56).

Також даний факт підтверджується відповіддю на адвокатський запит ОСОБА_3 № 103008-300 від 31 січня 2015 року наданий Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому, зокрема, зазначається, що ОСОБА_2 є особою із числа дітей-сиріт (а.с.57).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодним нормативно-правовим актом порядок зарахування дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування на навчання до вищих навчальних закладів системи МВС не передбачено не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

З огляду на те, що ОСОБА_2 належить до осіб із числа дітей-сиріт, мав право на повне державне забезпечення в навчальних закладах, правових підстав для відшкодування витрат на його утримання суд не убачає.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Апеляційний суд м.Києва, повідомляючи позивача про час та місце розгляду справи, в листі, направленим рекомендованим відправленням, пропонував надати суду належним чином посвідчений документ, який би підтверджував зарахування відповідача на навчання з 01 вересня 2005 року (а.с.96,99,100).

Відповідно до положення ст. 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення

Керуючись ст..ст.303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді