УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Оніщука М.І.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «РАПІД», що є правонаступником Київського автотранспортного підприємства - 09669, про визнання бездіяльності незаконною, визнання випадку, пов'язаного з виробництвом нещасним, та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ «Київська виробнича компанія «РАПІД» про визнання бездіяльності незаконною, визнання випадку, пов'язаного з виробництвом, нещасним та зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що її чоловік ОСОБА_2 з 1959 року був членом добровільного спортивного товариства «Авангард» української республіканської ради профспілок, з 15.05.1967 він працював на посаді водія АТП - 09669 у м. Києві.

Вказувала, що згідно з розпорядженням Центральної Ради добровільного спортивного товариства «Авангард» від 05.01.1968 № 13 у період з 06 січня по 16 січня 1968 року ОСОБА_2 був відряджений до селища Ворохта Івано-Франківської області для проходження учбово-тренувального збору перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну. Під час тренувальних занять стався нещасний випадок, в результаті якого 29.04.1968 йому була встановлена перша група інвалідності із зазначенням причини - «трудове каліцтво». 28.06.1968 ОСОБА_2 було призначено пенсію по трудовому каліцтву, як інваліду першої групи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер від численних пролежнів 4-го ступеню, внаслідок отриманого компресійного перелому хребців з повним порушенням провідності.

Справа № 753/2146/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11627/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
За життя він перебував на обліку в УПФУ в Дарницькому районі м. Києва й отримував пенсію по інвалідності першої групи внаслідок трудового каліцтва. Позивач як інвалід першої групи загального захворювання, претендує на отримання страхових виплат/пенсій, як особа, яка перебувала на утриманні інваліда у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи, що Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відмовлено у призначенні зазначеного виду пенсії у зв'язку з неналежним чином оформленим примірником акту розслідування нещасного випадку, що стався із її чоловіком, та у зв'язку з відсутністю документів за давністю років, просила визнати незаконною бездіяльність відповідача, визнати нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом, та зобов'язання відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку, скласти відповідний акт та взяти на облік нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначила, що суд дійшов неправильного висновку щодо звернення позивача з позовом до неналежного відповідача. Вважала, що з поданих позивачем документів вбачається, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з АТП-09669, правонаступником якого є відповідач, а відтак саме на нього покладається обов'язок з організації повторного розслідування.

Вказувала, що згідно виписки з розрахункових листків нарахування заробітної плати, заробітна плата за січень-лютий 1968 рік нараховувалася в повному обсязі, що спростовує відображену інформацію у наказі про надання ОСОБА_2 відпустки без збереження заробітної плати в період, під час якого стався нещасний випадок. Крім того, відповідачем не надано копії заяви ОСОБА_2 про надання такої відпустки.

Враховуючи наведене, просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2, з 1959 року був членом добровільного спортивного товариства «Авангард» Української Республіканської ради профспілок, а з 15 травня 1967 року по 01 травня 1968 року працював на посаді водія в АТП- 09669 у м. Києві (а.с.11-12).

Розпорядженням Центральної ради добровільного спортивного товариства «Авангард» від 05 січня 1968 року № 13 у період з 06 січня 16 січня 1968 року ОСОБА_2 відряджено до селища Ворохта Івано-Франківської області для проходження учбово-тренувального збору перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну (а.с.13).

Наказом АТП - 09669 від 03 січня 1968 року № 1 ОСОБА_2 надана відпустка без збереження заробітної плати з 08 по 20 січня 1968 року для участі в спартакіаді УРСР (а.с.58-59).

13 січня 1968 року під час тренувальних занять по підготовці до змагань у вказаному населеному пункті із ОСОБА_2 стався нещасний випадок, за результатами якого обласним лікарсько-фізкультурним диспансером у м. Івано-Франківську складено Акт № 1 про нещасний випадок, й згідно медичного висновку, йому встановлений діагноз: компресійний перелом 7-8 хребців грудного відділу хребта (а.с.14).ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 24).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів про те, що саме відповідач, як роботодавець, відрядив ОСОБА_2 на змагання, прямо чи то опосередковано приймав участь в організації цих змагань тощо, матеріали справи не містять, а відтак позивач безпідставно пред'явила вимоги до вказаного відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

В рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 1984 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Українського республіканської ради добровільного спортивного товариства «Авангард» про відшкодування шкоди, судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав травму під час перебування на учбово-тренувальних зборах зі стрибків на лижах з трампліну, де представляв спортивне товариство «Авангард». Також зазначеним рішенням суду встановлено, що саме спортивне товариство «Авангард» є організацією, яка несе відповідальність за нанесену шкоду та саме ця організація зобов'язана понести витрати на відшкодування шкоди (а.с. 144-145).

Згідно положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідач не є належним відповідачем у даній справі.

Як зазначено судом першої інстанції, під час розгляду справи поставлено на обговорення учасників процесу питання про заміну неналежного відповідача, проте позивач заперечив щодо проведення такої заміни, вважаючи визначену ним особу відповідача належною.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Виходячи зі змісту вказаної статті, суд за відсутності умов, передбачених даною нормою, з власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача, оскільки право визначення особи відповідача надано виключно позивачеві.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з АТП-09669, правонаступником якого є відповідач, та під час яких стався нещасний випадок, а відтак мало місце трудове каліцтво, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що ОСОБА_2 отримав травму під час спортивних змагань, на які був відряджений не відповідачем у справі, а також зазначені заходи не були пов'язані із виконанням службових обов'язків.

Колегія суддів також надає оцінку і тому, що ОСОБА_2 відповідно до наказу від 03 січня 1968 року № 1 в період з 08 по 20 січня 1968 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати. (а.с.58-59).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

С.В. Слободянюк