АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7916/15 Справа № 2-4676/11 Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на частину спільного сумісного майна, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на частину спільного сумісного майна.

15 липня 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про зупинення провадження у даній справі до розгляду Кіровським районним судом м.Дніпропетровська справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл спільного майна.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року клопотання задоволено, провадження по справі зупинено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року скасувати та направити справу до суду першої для подальшого розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження по справі, суд першої інстанції керувався п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України та прийшов до висновку про неможливість розгляду даної справи.

Проте погодитись з такими висновками не можна.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з п.4 ст.201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

За змістом ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Проте вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, районний суд залишив поза увагою ту обставину, що справа, яка відповідно до вимог ч.1 ст.157 ЦПК України має бути розглянута судом протягом двох місяців, перебуває у провадженні суду понад три роки, розгляд її по суті не розпочинався.

Сутність викладеного дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням процесуального права, а саме ч.1 ст.157, п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а це відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах №6-1367цс15 від 07 жовтня 2015 року, №6-923цс15 від 04 листопада 2015 року, які згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Керуючись ст.ст.303,307,311,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.