Номер провадження: 22-ц/785/274/15
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 (діючого в інтересах ОСОБА_4) на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 5 вересня 2014 року, -

встановила:

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про поділ сумісного майна, та після зміни і доповнення позовних вимог просив про визнання права особистої власності за кожним з подружжя по 1/8 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та по 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, обґрунтовуючи вимоги тим, що право власності на вказане нерухоме майно виникло у відповідачки під час шлюбу та воно являється спільною сумісною власністю подружжя, тому кожному з них належить по 1/2 частки такого майна на праві особистої власності.

Відповідачка звернулась із зустрічним позовом та після неодноразових змін і доповнень позовних вимог, в остаточному варіанті позову, вважала вимоги позивача безпідставними, оскільки вказане ним майно належить їй особисто та батькам, і просила визнати за нею право власності на 563/1000 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, у власність відповідача передати 37/1000 частки вказаного нерухомого майна, при цьому частки позивачкою обраховані з урахуванням вартості автомобіля "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1, що має залишитись у власності відповідача.

У судовому засіданні представник позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_10 підтримав заявлені позовні вимоги, вимоги за зустрічним позовом вважав безпідставними, оскільки нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3, подружжю не належало.

Представник відповідачки та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_9, котрий також представляв інтереси третьої особи ОСОБА_7, у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги за зустрічним позовом, не визнавши повністю вимоги позивача та вважав, що спірне домоволодіння АДРЕСА_2 не підлягає поділу також з тих підстав, що у ньому існують самочинні споруди.

Представник третьої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_11, у судовому засіданні повідомив, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3, належить третій особі ОСОБА_8 та поділу як спільне майно подружжя не підлягає.

Інші треті особи у судове засідання не з'явились. В матеріалах справи є заяви ОСОБА_12 та органу опіки і піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради про розгляд справи за їх відсутності.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 5 вересня 2014 року позови ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволені частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя:

Визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, та вбиральні літ. Н;

Залишено у особистій власності ОСОБА_4 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, - без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, і вбиральні літ. Н;

Залишено у власності ОСОБА_3 автомобіль "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1;

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 3 722,50 грн.

В іншій частині заявлених вимог за позовом ОСОБА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_9 (діючого в інтересах ОСОБА_4) ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. ч. 1 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22.10.1988 року по 10.07.2007 року. У період шлюбу, а саме 03.06.1998 року ОСОБА_4 стала співвласником 1/4 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними спорудами, - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради. Іншими співвласниками є ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Вказане нерухоме майно отримано у власність шляхом приватизації згідно із Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (т.1 а.с.14).

На підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння № 2-1129 від 15.06.1998 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі Розпорядження № 295 Ленінської рай адміністрації виконкому Одеської міської ради від 10.06.1998 року, ОСОБА_4 набула право власності на новозбудоване домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.15, 16).

Відповідно до технічного паспорта на домоволодіння від 20.03.2008 року, у зазначеному домоволодінні були здійснені самочинні прибудови: літ.а-2, гаражу літ.М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ. А-1 - 2-й поверх, та вбиральні літ. Н, що в установленому законом порядку в експлуатацію не вводились. (а.с.299-301)

За ОСОБА_3 01.09.1993 року зареєстрований по РЕВ-2 УДАОГ ГУМВС України в Одеській області на праві власності автомобіль "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1978 року випуску (т.2 а.с.318, 320).

Зазначене майно отримано у власність сторонами за час дії Кодексу про шлюб та сім'ю, що й підлягає застосуванню щодо поділу майна подружжя у цій частині.

У відповідності до вимог ст. 22 КпШСУ встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є йогo спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" № 16 від 12.06.98 року, роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно "статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Згідно ст. 28 КпШСУ визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, то частки визнаються рівними.

У відповідності до ст. 28 КпШСУ, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з врахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі цьому з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення закону було закріплено й у ст. 22 КпШС, чинного на час набуття одним з подружжя спірного майна.

Між тим, суд першої інстанції вважав, що спільною сумісною власністю подружжя є домоволодіння АДРЕСА_2 - без урахування не введених в експлуатацію самочинних прибудов, оскільки вони не вводились в експлуатацію, а також зазначений вище автомобіль"Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1 та задовольнив позовні вимоги визнавши за ОСОБА_3 право особистої власності на 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, та вбиральні літ. Н;

Залишивши у особистій власності ОСОБА_4 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, - без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, і вбиральні літ. Н;

Залишивши у власності ОСОБА_3 автомобіль "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1;

Стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 3 722,50 грн.

Крім того суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про поділ нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджується, що домоволодіння АДРЕСА_2 було реконструйовано та переплановано.

З висновку судового експерта № 47/15 будівельно-технічного дослідження від 28.01.2015 року вбачається, що в результаті проведеної самовільної реконструкції, фактична загальна і житлова площа житлового будинку збільшилась та не відповідає правовстановлюючим документам. В конструкцію житлового будинку внесені зміни: надбудований 2-й поверх, збільшена висота першого поверху, змінени площа і функціональне призначення приміщень.

В результаті проведеної самовільної реконструкції домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2, не є тотожнім домоволодінням, технічні характеристики якого були відображені в технічному паспорті, складеному 30.11.1997 року та свідоцтві на право власності від 15.06.1998 року № 2-1129.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників,

Мати окремий вихід, окрему систему життє забезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них".

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єкту нepуxoмoгo майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 .Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, в результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту З ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Дана правова позиція визначена у Постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта здійснених без додержання місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації. Дозволу на виконання будівельних робіт, наданими органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Оскільки домоволодіння АДРЕСА_2 було реконструйоване, то не можна вважати, що ОСОБА_4 в період знаходження у шлюбі набула право власності домоволодіння АДРЕСА_2, а тому воно не можє бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 право особистої власності на 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, та вбиральні літ. Н; залишення у особистій власності ОСОБА_4 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, - без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, і вбиральні літ. Н; підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відносно заявлених позовних вимог за зустрічним позовом про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.06.2013 року по справі № 22-ц/785/4423/13 скасовано правовстановлюючі документи на спірний об'єкт нерухомого майна, що видавались на ім'я третьої особи ОСОБА_8. (т. 2 а.с.256-264)

Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. (т. 2 а.с.256-264)

З матеріалів справи вбачається, що дозвільні документи на будівництво зазначеного нерухомого майна надавались ОСОБА_3

16 вересня 2011 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у простій письмовій формі було укладено договір про спільну діяльність. Згідно п. 1.1 вказаного договору, ОСОБА_3 зобов'язується передати земельну ділянку ОСОБА_8 для здійснення останнім забудови.

Судом також встановлено, що на дату укладення договору про спільну діяльність будинок за адресою: АДРЕСА_3 вже існував, оскільки був збудований ще у 2006 р., що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок від 24 липня 2007 р.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2013 р. також встановлено, що самочинне будівництво спірного будинку було здійснене самим ОСОБА_3 під час Перебування у шлюбі,з ОСОБА_4, а оспорюваний договір про сумісну діяльність мав фіктивний характер і був укладений з метою незаконної передачі права власності на вже збудований будинок до ОСОБА_8 Встановлено, що усі вказані дії вчинялись ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з метою виведення житлового будинку з режиму спільної власності подружжя та позбавлення ОСОБА_4 належної їй частки у спільному майні подружжя.

За встановлених обставин на об'єкт спільної власності подружжя було видано свідоцтво про право власності на ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду від 27 червня 2013 р. встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 є спільною власністю подружжя ОСОБА_3, а свідоцтво про право власності на будинок від 05 березня 2012 р. , видане на ім'я ОСОБА_8, та рішення Виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 31 січня 2012 р. №25 про його видачу скасовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

На підставі державного акту серії ЯЖ №313803 від 05 вересня 2008 р. ОСОБА_3 надана земельна ділянка з цільовим призначенням для забудови та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_3, господарських будівель та споруд (а.с. 249).

На підставі декларації Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 24 листопада 2011 р. серії ОД № 5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 було визнано закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

Листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 15 серпня 2014 р. №05/1-9916 повідомляється, що вищевказана декларація серії ОД №5 зареєстрована та є чинною.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 є спільною власністю подружжя ОСОБА_3, оскільки він був збудований під час шлюбу та за рахунок коштів подружжя, після розірвання шлюбу введений в експлуатацію та пройшов державну реєстрацію.

Відповідно до ч. З ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Станом на дату винесення даного рішення житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 є таким, що введений в експлуатацію та пройшов державну реєстрацію. Скасування свідоцтва про право власності незаконно виданого на ім'я ОСОБА_8 з метою уникнути поділу спільного майна подружжя не скасовує статусу вказаного житлового будинку як "об'єкту нерухомості", що був належним чином прийнятий в експлуатацію як завершений будівництвом об'єкт.

В матеріалах справи є висновок судової експертизи, проведеної НПЦ "Екострой", яким встановлено, що ОСОБА_3 використовує житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_3 у якості станції для ремонту автомобілів. На думку апеляційного суду використання ОСОБА_3 житлового будинку не за його цільовим призначенням не впливає на правовий статус будинку, на речові права на будинок та не може бути підставою для відмови у його поділі.

Як було встановлено апеляційним судом, декларація про введення в експлуатацію та державна реєстрація є чинними.

При таких даних у суду першої інстанції не було законних підстав для висновку, що позовні вимоги в частині поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, та визнання права власності на частки такого об'єкту нерухомого майна задоволенню не підлягають.

Оскільки наявні підстави для поділу між сторонами по справі житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 колегія суддів вважав необхідним рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, та визнання права власності на частки такого об'єкту нерухомого майна скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4: поділити житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3, та визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності по ? частки об'єкту нерухомого майна, оскільки подружжя мають рівні права.

Також суд першої інстанції вважав необхідним зазначений вище автомобіль"Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити у власності позивача та стягнути з нього на користь відповідачки компенсацію вартості ? частки автомобіля.

Однак присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 ст. 71 СК).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце на підставах, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Крім того сторони не дійшли згоди щодо вартості вказаного автомобілю. А також сторони не заявляли клопотання про проведення авто-товарознавчої експертизи для визначення вартості вказаного автомобілю.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних судова колегія вважає необхідним рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог та визнання за кожним по ? частки права власності автомобіль"Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишення його в спільному користуванні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 (діючого в інтересах ОСОБА_4) - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 5 вересня 2014 року:

- в частині визнання за ОСОБА_3 право особистої власності на 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, та вбиральні літ. Н; залишення у особистій власності ОСОБА_4 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2, - без урахування самочинно збудованих приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу літ. М та літ. Ж - збільшених на 25,2 кв.м., житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, і вбиральні літ. Н; скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

- в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, та визнання права власності на частки такого об'єкту нерухомого майна - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4: поділити житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3, та визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кожним права власності на ? частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3

- в частині залишення у власності ОСОБА_3 автомобіля "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнення з нього на користь ОСОБА_4 компенсації вартості ? частки автомобіля також скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кожним право власності на ? частку автомобіля "Fiat 127", реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишити його в спільному користуванні

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков