Номер провадження: 22-ц/785/955/15
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року про встановлення способу виконання рішення за заявою старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О.Г. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП Автопрокат" до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 139504 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1395грн. витрат по сплаті судового збору. 11 березня 2013 року судом по справі було видано виконавчий лист.

У вересні 2014 року старший державний виконавець Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції звернувся до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання вказаного вище рішення суду, а саме шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника: на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї заяви державний виконавець посилався на те, що за вказаною адресою, окрім боржниці ОСОБА_5 зареєстровані також малолітні діти - ОСОБА_6, 2008 р.н., та ОСОБА_7, 2005 р.н., та що службою у справах дітей Одеської міської ради відмовлено у наданні згоди на звернення стягнення на нерухоме майно. У судовому засіданні державний виконавець також зазначив про відсутність іншого способу виконання.

Представник боржниці проти заяви заперечував, посилаючись на порушення прав малолітньої дитини боржника. Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року заява старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О.Г. задоволена. Встановлено спосіб і порядок виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2013 року по справі № 1512/6903/2012 шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 05 грудня 2014 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням питання на новий розгляд, з наступних підстав.

За правилами ст. 312 ч.1п.3 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суддя суду першої інстанції виходив з того, що примусова реалізація 1/6 частини квартири, що належить ОСОБА_2, не зашкодить правам малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки вони залишаються членами сім'ї власників решти 5/6 частин квартири у розумінні ч.2 ст.64 ЖК, та не втрачають права користування цією квартирою у зв'язку із примусовою реалізацією 1/6 частини.

Однак висновки суду є передчасними та судом порушено порядок розгляду такого питання.

У відповідності до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, в судовому засіданні з викликом сторін, і у виняткових випадках може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що за чинним рішенням Київського районного суду від 12.02.2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 139504 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1395грн. витрат по сплаті судового збору, видано виконавчий лист. (т.1а.с.178-182, т.2 а.с.3). 25.03.2013 року, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.4). Станом на момент розгляду судом заяви державного виконавця рішення суду боржницею не виконано. В процесі проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржниці ОСОБА_2, на праві власності належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 (т.2 а.с.11-12) 17.07.2013. року за актом опису й арешту майна накладено арешт на вищевказану частину квартири боржника. (т.2 а. с. 5-6).

За довідкою КП "ЖКС "Чорноморський" за адресою місцезнаходження арештованої квартири зареєстровані: ОСОБА_9 1980 р.н, малолітні ОСОБА_7,, 2006 р.н, ОСОБА_10 1988 р.н, та ОСОБА_11, 1989 р.н., та з 16.10.2014 року зареєстрована малолітня ОСОБА_8 (дочка боржниці) (т.2 а.с.35-36,41). В матеріалах справи також міститься висновок Служби у справах дітей Одеської міської ради від 29.11.2013р. щодо недоцільності реалізації арештованого майна, в якому зареєстровані малолітні діти. (т.2 а.с 7).

Відповідно до п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки і піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

За змістом ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відтак, служба у справах дітей Одеської міської ради, відповідь якої міститься у справі, та яка у листопаді 2013 року не надала згоди на звернення стягнення на нерухоме майно боржниці, не є за законом органом опіки та піклування. Письмового висновку або письмової відповіді саме органу опіки та піклування ( Київської районної адміністрації Одеської міської ради) щодо надання або ненадання державному виконавцю дозволу для передачі на реалізацію належного боржниці нерухомого майна (1/6 частини квартири), право користування яким мають неповнолітні діти, в матеріалах справи немає і судом не витребувано.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом не було дотримано встановленого законом порядку вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки у разі наявності згоди органу опіки та піклування потреби у винесенні ухвали суду немає.

У відповідності зі ст. 10 ч. 4 ЦПК України на суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснювати особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав.

Відповідно до ст. 32 ч.1 п.1,2,3,4, Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За матеріалами справи суд першої інстанції досліджував тільки матеріали цієї цивільної справи. Виконавче провадження суд не досліджував, і відповідно не з'ясував, чи були використані державним виконавцем у повному обсязі усі інші заходи примусового виконання рішення суду, та чи є інше майно, на яке може бути звернено стягнення. Як наслідок, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити врахування судом першої інстанції усіх обставин, які мають суттєве значення для вирішення питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303,307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року скасувати, а питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: М.В.Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова

А.І. Дрішлюк