Провадження №: 6/752/283/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Новак А.В., при секретарі Закаблуківській О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві Бережної Ольги Олександрівни про примусове входження до житлового приміщення,

встановив:

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві Бережна О.О. звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з поданням про примусове входження до квартири, а саме: у квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності боржнику - ОСОБА_2.

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у місті Києві перебуває виконавче провадження № 41929809 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства "Райффазенбанк Аваль".

В судове засідання ніхто не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказане подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 3 т. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщення і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Згідно п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України - питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Як вбачається з подання, державним виконавцем 06.02.2014 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 41929809.

Вимогами п. 4.1.1. ст. 4.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 визначено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, всупереч вказаних приписів правових норм, матеріали справи не містять доказів вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження, які долучені до подання, відсутні докази повідомлення боржника про проведення державним виконавцем виконавчих дій, пов'язаних із входженням до майна боржника або докази належним чином оформленої відмови боржника від одержання документів виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Статтею 41 Конституції України закріплено непорушність права власності, що полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Принцип недоторканності житла має неухильно дотримуватись також і органами та посадовими особами державної виконавчої служби, іншими суб'єктами виконавчого провадження, у зв'язку з примусовим виконанням рішень судів та інших юрисдикційних органів (посадових осіб).

Державним виконавцем не зазначено та не надано доказів (форми № 3), хто на даний час проживає у квартирі.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав за наданими суду доказами для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. 209, 210, 293, 376 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні подання Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві Бережної Ольги Олександрівни про примусове входження до житлового приміщення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак