Справа № 357/1527/15-ц Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2573/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 18 27.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 січня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») був укладений договір банківського вкладу депозиту) №3330/112/563805 з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до умов якого позивач перерахував для розміщення на депозитному рахунку банку 50 000 доларів США з процентною ставкою 8% річних строком на 367 днів. Того ж дня, ПАТ «Дочірний банк Сбербанку Росії» згідно умов договору видав йому ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серія СБ № 003002 на суму вкладу 50 000 доларів США з процентною ставкою 8% річних, строком на 367 днів з датою видачі 20 січня 2014 року та датою вимоги за сертифікатом 22 січня 2015 року.

Зазначав, що 22 січня 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути суму вкладу та відсотки, однак банк йому відмовив, посилаючись на постанову Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному і валютному ринках України», якою обмежено видачу вкладів в іноземній валюті через касу банку до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України.

Вважаючи дії банку незаконними, позивач просив зобов'язати відповідача погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серія СБ № 0003002 шляхом видачі йому готівкою одноразовою операцією вкладу у сумі 50 000 доларів США та нарахованих на даний вклад процентів.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серія СБ № 003002 шляхом видачі ОСОБА_2 готівкою через касу банку одноразовою операцією вкладу у сумі 50 000 доларів США та нарахованих на даний вклад процентів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» укладено договір банківського вкладу (депозиту) №3330/112/563805 з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до умов якого банк приймає від клієнта грошові кошти, перераховані клієнтом з його поточного рахунку відкритого на рахунок банку НОМЕР_1 та видає клієнту відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі - ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника, загальні характеристики якого зазначені у пунктах 1 2. - 1.7 цього договору і зобов'язується виплатити вкладникові або особі, що придбала або якій було вручено сертифікат на договірних умовах номінальну вартість сертифікату (суму вкладу, яка зазначена на бланку такого сертифікату) та нараховані проценти за сертифікатом, на умовах та в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до пунктів 1.3-1.6 договору банківського вкладу, сума вкладу становить 50 000 доларів США із сплатою 8 % річних, строком розміщення 367 днів та з датою вимоги вкладу 22 січня 2015 року.

По справі встановлено, що 20 січня 2014 року ОСОБА_2 перерахував 50 000 доларів США на рахунок НОМЕР_1, який відкритий у відповідача, з призначенням платежу залучення коштів на депозит (а.с. 9).

Того ж дня, ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видало позивачу ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серія СБ №003002 на суму вкладу 50 000 доларів США з процентною ставкою 8% річних та з датою вимоги вкладу за сертифікатом 22 січня 2015 року (а.с.8).

Згідно з пунктом 1.8 договору банківського вкладу, погашення сертифікату (сплата номінальної вартості такого сертифікату) та сплата процентів за ним відбувається у валюті, в якій сертифікат було випущено, якщо інше не передбачено чинним законодавством України. При цьому погашений сертифікат вилучається банком.

Відповідно до пункту 2.2 договору банківського вкладу, банк в строк не пізніше трьох робочих днів від дня пред'явлення сертифікату для погашення (в разі, якщо пред'явником сертифікату було подано заяву, якою він доручає банку здійснити перевірку (встановити факт) справжності пред'явленого сертифікату/ в разі невідповідності даних, зазначених в сертифікаті, даним, зазначеним в цьому договорі) перераховує суму номінальної вартості сертифіката та нарахованих процентів по ньому на поточний рахунок пред'явника сертифіката, відкритий в банку, або через касу банку (на вибір клієнта), якщо пред'явником сертифікату є резидент України, або сплачує суму номінальної вартості сертифіката та нарахованих процентів по ньому готівкою через касу банку, якщо пред'явником сертифікату є нерезидент України.

Встановлено, що у зв'язку з закінченням дії договору банківського вкладу (депозиту) 22 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» із письмовою заявою про повернення внесених за договором коштів разом з нарахованими відсотками одноразово через касу відповідача (а.с.11).

Листом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 03 лютого 2015 року повідомив позивача про відсутність можливості повернути йому одноразово вклад у сумі 50 000 доларів США та нараховані відсотки, оскільки п.п.9 п.6 постанови Правління Національного банку України № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному і валютному ринках України» від 01 грудня 2014 року обмежено видачу готівкових коштів в з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси і банкомати в межах до 15 0000 грн. в добу на одного клієнта в еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

У відповідності до ч.2 ст.1060 ЦК України (в редакції статті, яка діла на час виникнення спірних правовідносин) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з положеннями ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у видачі вкладникові вкладу та виплаті йому процентів на суму вкладу, на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Положеннями ч.2 ст.56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Разом з тим, нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав безпідставними посилання ПАТ «ВТБ Банк» на постанову Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», підпунктом 9 пункту 6 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, оскільки зазначена постанова банку є розпорядчим актом, яка адресована обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ця постанова банку не встановлює нових прав або обов'язків для громадян, не може зачіпати їх права, свободи та інтереси.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відмова банку у поверненні ОСОБА_2 банківського вкладу та нарахованих на даний вклад процентів, суперечить умовам договору, укладеного між сторонами та вимогам чинного законодавства.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно зобов'язав ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника шляхом видачі ОСОБА_2 готівкою через касу банку одноразовою операцією банківського вкладу та нарахованих на даний вклад процентів, є безпідставними.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в частині зобов'язання банку виплатити позивачу нараховані на вклад проценти, суд першої інстанції не визначив їх розмір.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі» судам роз'яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст.ст.215-217 ЦПК України. У ній має бути зазначено, зокрема, розмір грошових сум, присуджених стороні.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані роз'яснення Пленуму Верховного Суду України уваги не звернув.

При апеляційному розгляді справи встановлено та не заперечується сторонами, що станом на 04 лютого 2015 року поточний залишок по рахунку ОСОБА_2 відкритого ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» № НОМЕР_2 складає 50 292,44 долари США, з яких: сума вкладу у розмірі 50 000 доларів США та відсотки у розмірі 292,44 долари США, що підтверджується довідкою ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 21 липня 2015 року за №226/7/50-36 (а.с. 85,89).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, із викладенням резолютивної частини рішення суду в такій редакції: зобов'язати ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серія СБ № 003002 шляхом видачі ОСОБА_2 готівкою через касу банку одноразовою операцією вкладу в сумі 50 000 доларів США та нарахованих на даний вклад процентів у розмірі 292,44 доларів США.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Оскільки колегія суддів змінює рішення та враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 3 654 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Зобов'язати публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серія СБ № 003002 шляхом видачі ОСОБА_2 готівкою через касу банку одноразовою операцією вкладу в сумі 50 000 доларів США та нарахованих на даний вклад процентів у розмірі 292,44 доларів США, а всього 50 292 (п'ятдесят тисяч двісті дев'яносто два) долари 44 центи США.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді