Справа № 2-9488/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі: Головуючого Аркатової К.В.

секретаря Подосокорської А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 263312 грн., трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 497,77 грн., та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

16.06.10 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 263312 грн., трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 497,77 грн., державного мита у сумі 1700 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, стверджуючи на примусовому підписанні шахрайським шляхом договору позики від 23 листопада 2009 року та заяви від його імені про одержання оспорюванної суми 263312 грн..

Представник третьої особи ОСОБА_4 про час розгляду справи попереджений своєчасно та належним чином, в письмовій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

23 листопада 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було укладено договір позики. У відповідності до п. 1 договору, ОСОБА_3 позичив ОСОБА_2 263312 грн. (двісті шістдесят три тисячі триста дванадцять гривень) - еквівалент 32914 (тридцять дві тисячі девятсот чотирнадцять доларів США) за середнім курсом купівлі-продажу доларів комерційними банками (8,00) на день укладення цього договору, строком до 23 травня 2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності в Україні охороняється законом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку (ст. 16 ЦК України).

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як засвідчено в п. 2 Договору, грошові кошти у розмірі 263312 грн. ОСОБА_3 повинен був передати, а ОСОБА_2 одержати на протязі дії договору. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 зазначену грошову суму 19 лютого 2010 року, що підтверджується відповідною письмовою заявою ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно абз. 2 п. 1 договору ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 суму позики до 23 травня 2010 року. Місцем виконання цього договору за умовами п. 5 визначено м. Харків.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, ОСОБА_2 свої зобовязання не виконав і борг не повернув навіть частково.

Суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_2 про підписання договору примусово та шахрайським шляхом, оскільки ці обставини в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки договором не встановлено розмір процентів за прострочення виконання зобовязання, то 3% річних від простроченої суми зобовязання з урахуванням строку прострочення (23 дні з 24 травня по 15 червня 2010 року включно) та вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України становлять 497,77 грн. (чотириста девяносто сім гривень 77 коп.).

На підставі ст.ст. 81,88 ЦТТК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, які понесені сплатою державного мита (судового збору) в сумі 1700 гривень, по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 120 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 16, 321, 509, 525, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 263312 грн., три відсотки річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 497,77 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1700 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий