Справа №522/9706/15-ц
Провадження 2/522/6503/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Соболевій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву по якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі про час, дату та місце судового засідання сповіщались належним чином, однак до суду не з'явились, заяв чи клопотань до суду не надавали та не заявляли.
Суд у зв'язку з неявкою відповідачів, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.
По справі встановлені наступні фактичні обставини.
01.09.2008 року між Акціонернокомерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» 16.04.2010 року перейменований на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №2008/694-Ф03.9/149, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» зобовязався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 230 000,00 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1.1., Договору кредиту та зі сплатою 15 процентів річних.
Свої зобов'язання позивачем виконані належним чином: відповідачу відкрито позичковий рахунок в Одеській обласній філії ООФ АКБ "Укрсоцбанк» та надано суму кредиту готівкою.
Відповідно до договору кредиту відповідач зобов'язується сплачувати позивачу проценти за користування кредитом, в розмірі встановленому договором, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями відповідно до умов визначених договором.
Як зазначає позивач в своєму позові, умови договору не виконуються.
Відповідно до договору кредиту встановлено, що у разі невиконання відповідачем обов'язків, визначених договором, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахувати штрафні санкції.
Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася та сплати процентів, належних йому.
Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до ст. 554 ЦК України при порушенні боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків.
Відповідно до п. 4.1. Договору кредиту у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4 кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, від несвоєчасної суми за кожен день прострочення, що діє у цей період.
Відповідно до п. 4.2. Договору кредиту у разі порушення Боржником вимог п.п.3.3.2. 3.3.5, 3.3.7 3.3.17. Договору кредиту, Боржник зобовязаний сплатити Позивачу штраф у розмірі три проценти від суми кредиту, за кожний випадок.
Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка складає 563 035,92 дол. США, еквівалент 12 534 534,17 гривень
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Як зазначено в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року з урахуванням положень частини третьої ст.. 33, ст.. 36, частини першої ст.. 37 Закону України « Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реалізації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.
Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
У зв'язку із наведеним суди мають виходити з того, що з урахуваннм цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеко держатель на підставі частини 2 ст.16 ЦК України має право вимагати його застосування судом.
Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачами зобов'язань за кредитними договорами зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, керуючись наведеними вище умовами кредитного договору, іпотечного договору позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Позивач також просить суд виселити без надання іншого жилого приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та проживають чи проводять господарську діяльність у приміщеннях, які є предметами іпотеки.
Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо виселення усіх фізичних та юридичних осіб з приміщень, що є предметами іпотеки, оскільки це суперечить вимогам ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку встановленому законом.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині виселення усіх фізичних та юридичних осіб з приміщень, що є предметами іпотеки, оскільки умови закону щодо отримання відповідачкою письмових вимог про виселення позивачем не були дотримані, та з огляду на те, що позивач просить звернути стягнення на об'єкти які є нежитловими.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Між іншим, через вищезазначене невиконання відповідачами своїх зобов'язань перед позивачем, останній був вимушений звернутись до суду з даним позовом та сплатити судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., що підтверджується копією квитанції, наявною в матеріалах справи,яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково.
На підставі викладеного та керуючись ст..ст.536, 549,554, 1050 ЦК України,ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 60, 174,209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити .
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя