У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «Геліо» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «Геліо», на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «Геліо» (далі - ПП НВФ «Геліо») про розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що 25 березня 2005 року між ним та відповідачем ПП НВФ «Геліо» був укладений договір оренди землі № 15.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що відповідно до п. 28 договору оренди землі орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, дотримуватись екологічної безпеки, збереження родючості ґрунтів, своєчасного внесення орендної плати.

Позивач вважає, що орендарем істотно порушуються умови договору оренди землі, оскільки протягом дії договору оренди відповідач взагалі не використовував його земельну ділянку за цільовим призначенням, вона заростала бур'яном, що систематично погіршувало родючість земельної ділянки. До 2011 року належна йому земельна ділянка не засівалась.

Починаючи з 2011 року він самостійно обробляє належну йому земельну ділянку, самостійно оплачує податок на землю. З боку відповідача до нього на протязі трьох років жодних заперечень не надходило.

У зв'язку з тим, що відповідач не використовує вказану земельну ділянку за цільовим призначенням, що призвело до погіршення горючості грунтів, орендну плату за користування земельною ділянкою не виплачує, тому відповідно до ст. ст. 15, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі» та умов договору оренди землі просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, розірвати договір оренди земельної ділянки площею 4,5547 га, укладений 25 березня 2005 року між ним та ПП НВФ «Геліо» .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 4,5547 га, укладений 25 березня 2005 року між ОСОБА_6 та ПП НВФ «Геліо».

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ПП НВФ «Геліо», порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду, із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 березня 2005 року між ОСОБА_6 та ПП НВФ «Геліо» був укладений договір оренди землі, строком на 15 років.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом.

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (далі по тексту - Закон України), де на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778414/ed_2013_07_04/pravo1/T980161.html?pravo=1> цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778414/ed_2013_07_04/pravo1/T980161.html?pravo=1> та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_10_10/pravo1/T012768.html?pravo=1> та іншими законами України.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що підставою для розірвання договору оренди землі є істотні порушення умов договору: погіршення родючості землі, так як відповідач взагалі не обробляв земельну ділянку; несплата орендної плати, а також те, що з 2011 року позивач сам обробляє земельну ділянку та самостійно сплачує податок на землю.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що з 2012 року він як орендар не міг обробляти земельну ділянку, що належить позивачу, оскільки вона протиправно оброблялась іншою особою.

Пунктом 29 договору оренди землі від 25 березня 2005 року передбачені обов'язки орендодавця, одним з яких є те, що орендодавець не повинен вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватися орендованою землею.

В обов'язки орендаря входить, зокрема, приступити до використання земельної ділянки у строки встановлені цим договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ПП НВФ «Геліо» зверталось до Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області із заявами про вжиття невідкладних заходів щодо встановлення осіб, що проводять протиправний обробіток земельних ділянок, починаючи з 2012 року, в тому числі і спірної земельної ділянки.

16 вересня 2014 року Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області була надана відповідь про те, що ОСОБА_8 за відсутності документів, які посвідчують права на землю використовує земельні ділянки, загальною площею 11,4999 га, в тому числі і земельну ділянку, що належить ОСОБА_6

Постановою Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області про накладення адміністративного стягнення від 09 липня 2014 року ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за використання земель сільськогосподарського призначення за відсутності документів, що посвідчують право власності чи право користування земельними ділянками.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про задоволення позову про розірвання договору оренди з підстав невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням, не дав належної правової оцінки доводам відповідача щодо того, що з 2011 року спірна земельна ділянка не знаходиться в його користуванні, оскільки обробляється самим позивачем та його родичами, у зв'язку з чим ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не з'ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме у який період і на яких умовах здійснюється оренда спірної земельної ділянки ПП НВФ «Геліо» та чи дотримуються обидві сторони умов договору оренди землі.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на порушення відповідачем ст. 35 Закону України «Про охорону земель», не звернув уваги на те, що позивачем не доведено того, що ПП НВФ «Геліо» здійснило погіршення стану ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям земельної ділянки.

Також судом не було з'ясовано чи дійсно ПП НВФ «Геліо» не сплачувало позивачу орендної плати за весь період, оскільки довідка Немирівської ОДПІ від 01 липня 2014 року не є належним доказом того, що відповідачем не здійснювалась виплата орендної плати.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на наведене та порушення місцевим судом вимог процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

За вказаних обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «Геліо», задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук