Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1991/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранець А. М.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.10.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді ( у режимі відеоконференції) цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення боргу за банківським строковим вкладом, суми встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних за час прострочення грошового зобов?язання та про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Посилався на те, що 04.11.2013 року між ним та АТ Банк «Фінанси та Кредит» у м.Світловодську було укладено договір №33227/370-13, згідно з яким він передав відповідачу 15083 доларів США для розміщення на депозитному вкладі строком з 04.11.2013 по 09.11.2014 року з нарахуванням процентів на суму вкладу у розмірі 9,6% річних. Після закінчення строку дії договору він звернувся до банку, однак у зв?язку із неспроможністю банку повернути йому всю суму вкладу він змушений був укласти з відповідачем ще один договір №300131/129783/1-14 про банківський строковий вклад строком з 10.11.2014 по 10.12.2014 року на залишок попереднього невиданого йому вкладу у сумі 14532,11 долара США.

Однак у встановлений строк відповідач не виконав своїх зобов?язань, не повернув йому у повному обсязі суму вкладу та процентів. У зв»язку із зазначеними обставинами ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача 14532,11 доларів США заборгованості по поверненню вкладу з процентами за двома договорами строкового банківського вкладу (депозиту), інфляційні втрати, 3% річних від простроченої суми та 14532 долара США у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

У березні 2015 року позивач збільшив позовні вимоги (а.с.26) та просив стягнути з відповідача на його користь банківський вклад у розмірі 14740,27 дол.США, 1737,86 дол.США інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов»язання , три відсотки річних у розмірі 113,26 дол.США, усього 16591,40 доларів США (що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 357 544,65 грн.), моральну шкоду у розмірі 16591,40 дол.США (що еквівалентно 357 544,65 грн.), та судові витрати у вигляді оплати послуг судового експерта в сумі 300 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 травня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача банківський вклад у сумі 16591 доларів 40 центів США.,що становить 357544 грн. 65 коп.; судові витрати за оплату послуг судового експерта у розмірі 300 грн.; моральну шкоду у розмірі 5000 тис. грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновку суду обставинам справи..

Вказує на те, що суд не взяв до уваги положення Постанови Правління НБУ №378 від 03.06.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» відповідно до якої банки зобов?язані були обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта та Постанови НБУ №160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», що набрала законної сили 04.03.2015 року з аналогічними обмеженнями.

Також посилається на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 та його представника адвоката Татарчука О.В., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Задовольняючи позов у частині повернення банківського вкладу, сплати процентів за договором, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що заборгованість за договором строкового банківського вкладу від 4.11.2013 року ( №33227/370-13) «Пенсійний» станом на 11.03.2015 року склала 308,17 доларів США, за договором строкового банківського вкладу від 10.11.2014 року (300131/129783/1-14) «Мегаприбуток» - 14432,1 доларів США без урахування процентів, які передбачені договорами за користування коштами. З підстав, передбачених ч.2ст.625 ЦК України, суд стягнув з відповідача за порушення грошового зобов»язання за першим договором інфляційні втрати за січень-лютий 2015 року у сумі 26,5 доларів США, 3% річних - 6,5 доларів США, за другим договором - 1711,36 доларів США інфляційних втрат за грудень 2014-лютий 2015 року та 106,76 доларів США - 3% річних.

Проте, з такими висновками не можна погодитись у повній мірі, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Зважаючи на те, що відповідач не надав заперечень щодо розміру зазначеної позивачем заборгованості по банківським вкладам, колегія суддів вважає, що така заборгованість визначена судом першої інстанції станом на 11.03.2015 року у розмірі 14 740,21 доларів США правильно. Факти укладення договорів про банківські строкові вклади (депозити) від 4.11.2013 року та від 10.11.2014 року а також внесення позивачем відповідних коштів на депозитні рахунки підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, якими є копії зазначених договорів, копія виписки по особовому рахунку від 31.07.2014 року, копія меморіального ордеру № 28744 від 10.11.2014 року. На запит апеляційного суду відповідач не надав інформації щодо залишку коштів на депозитних або інших рахунках ОСОБА_5, відкритих йому відповідно до умов договору, а також Основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ( далі - Основні умови), які є невід»ємною складовою частиною депозитних договорів (п.9). На офіційному сайті банку за зазначеною у договорах-заявах електронною адресою Основні умови на час розгляду справи апеляційним судом відсутні.

Доводи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» , викладені в апеляційній скарзі щодо незастосування судом першої інстанції Постанов Правління НБУ №378 від 03.06.2015 року та від №160 від 03.03.2015 року, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки строк дії депозитних договорів закінчився до прийняття цих нормативних актів ( перший договір - 09.11.2014 року, другий - 10.12.2014 року).

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 6 обох договорів передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 договору-заяви вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Відповідачем не доведено, що вклади мали повертатись вкладникові у іншому порядку, ніж це передбачено Законом.

За правилами ч.3ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, за відсутності заперечень відповідача щодо розміру заборгованості по поверненню вкладів позивачу після закінчення термінів дії депозитних договорів, суд першої інстанції правильно визначив її розмір на підставі наданих позивачем доказів.

Разом з тим, задовольняючи позов у частині застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.2ст.625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов»язання, оскільки валютою зобов»язання є долар США, а розмір заборгованості визначається за офіційним курсом долара США до гривні Національного банку України, встановленого на час її сплати.

Підлягає зміні резолютивна частина рішення щодо валюти суми 3% річних за порушення грошового зобов»язання, оскільки відсутні підстави для визначення її у іноземній валюті. Таким чином, сума, що підлягає стягненню, визначається апеляційним судом за офіційним курсом гривні до долара США станом на 28.11.2015р.

Необгрунтованим є і висновок суду про заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки доказів погіршення стану здоров»я внаслідок порушення відповідачем зобов»язань за депозитними договорами позивачем надано не було. Суд не зазначив у рішенні, на підставі яких норм матеріального права вирішено справу у частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Стаття 23 ЦК України визначає загальне поняття моральної шкоди, способи її відшкодування. Відповідно до п.4ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. З наданих позивачем доказів не вбачається, що правові наслідки у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов»язання передбачені у договорах-заявах. Чинним законодавством також не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення сторонами зобов»язань за договорами про депозитні банківські вклади.

Таким чином, порушення судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні спору у частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди, є відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення у цій частині і для ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні зазначених позовних вимог.

У зв»язку з тим, що суд першої інстанції визначив у резолютивній частині рішення суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, без зазначення її складових частин, - зміна рішення із вищенаведених підстав тягне за собою редакційну зміну рішення і у частині визначення основної суми заборгованості з визначенням її еквівалентного національній валюті України значення станом на час ухвалення цього рішення за офіційним курсом НБУ України гривні до долара США , який становить 22,86 гривні за 1 долар.

Підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції і в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Стягуючи з відповідача на користь позивача 300 гривень у відшкодування понесених ним судових витрат за оплату послуг судового експерта, суд не встановив обставин, які мають значення для вирішення цього питання. Матеріали справи свідчать про те, що судом експертиза не призначалася. Аудитор ОСОБА_7, розрахунки якої щодо розміру заборгованості за договорами були надані позивачем і долучені судом до матеріалів справи, до участі у процесі у порядку, передбаченому ч.2ст.54 ЦПК України, судом не залучалась, участі у розгляді справи не приймала. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат за надані йому аудиторські послуги, утому числі і під час розгляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3 403, 70 гривень, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 88 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду від 22 травня 2015 року скасувати у частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов»язання, відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат і ухвалити нове рішення у цій частині.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 1737,86 доларів США інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди та судових витрат за оплату послуг судового експерта.

Змінити рішення суду 1-ї інстанції у частині задоволення позову про стягнення заборгованості за депозитними договорами та 3% річних від простроченої суми зобов»язання. Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_5 заборгованість по поверненню банківських вкладів за депозитними договорами, укладеними 04.11.2013 року та 10.11.2014 року у сумі 14 740,27 доларів США, що станом на 28.11.2015 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 337 010, 60 гривням, та 3138,1 гривень - 3% річних за прострочення грошового зобов»язання, усього 340 168 (триста сорок тисяч сто шістдесят вісім) гривень 70 копійок.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у дохід держави судовий збір у розмірі 3 403 (три тисячі чотириста три) гривні 70 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: