У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договору оренди нерухомого майна недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди нерухомого майна №1 від 01 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 243,60 грн судового збору.

Не погодившись із рішенням Дубенського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вона покликається на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначила, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції оскільки під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків та долучення доказів.

Вказала, що суд першої інстанції безпідставно не врахував правову позицію ВСУ, яка міститься в постанові від 12 вересня 2015 року № 6-88цс12, щодо укладання договорів членами сімей і ствердила, що в судовому засіданні сторони визнали той факт, що договір укладено не в інтересах сім'ї.

Зазначила також, що категорично не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що об'єкт нерухомості, який є предметом спірного договору, сторони придбали спільно і розпоряджались вони ним за спільною згодою до лютого 2015 року.

Вказала також, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги правова позиція ВСУ у справі 6-21цс15 від 11 березня 2015 року, щодо майна фізичної особи-підприємця, яке використовується для господарської діяльності фізичної особи підприємця і вважається спільним майном подружжя.

Просить скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Виключити з рішення посилання суду на те, що об'єкт був придбаний сторонами спільно і розпоряджались вони ним за спільною згодою до лютого 2015 року.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили суд задовольнити її вимоги, а рішення суду першої інстанції скасувати і в задоволенні позову відмовити.

________________________________________________________________________________________

Справа № 559/1359/15-ц Головуючий в суді 1 інст. - Лопухович А.О.

Провадження № 22-ц/787/2234/2015 Суддя-доповідач - Боймиструк С.В

ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Визнаючи недійсним договір оренди нерухомого майна №1 від 01 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є спільним майном подружжя і при укладенні згаданого договору потребувалась згода ОСОБА_3

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 1 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та суб'єктом підприємницької діяльності фізичною-особою ОСОБА_1 був укладений договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 43,9 кв.м. за адресою м. Дубно АДРЕСА_1 Рівненської області, яке згідно п. 1.2. Договору належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу від 31.07.2003 року. Вартість орендованого майна становить 66000 грн.(п.1.3) Строк дії договору до 1 січня 2018 року (п.9.1), розмір плати на місяць становить 3700 грн. щомісячно без ПДВ (п.2.2.) (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 1ст. 759 та ч.1 ст.761 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк і правом такої передачі має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Сторони по справі на час укладення оспорюваного договору перебували в шлюбі, тобто з 8 серпня 1987 року до 1 квітня 2015 року. а тому відповідно до ч.1 та ч.2 ст.60, ч.1 ст.61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу, згідно ч.1 та ч.2 ст.68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу і розпоряджання цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Аналогічні договори оренди цього ж нежитлового приміщення загальною площею 43,9 кв.м. за адресою м. Дубно АДРЕСА_1 Рівненської області між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та СПД ОСОБА_1 з 2003 року укладались та пролонгувались неодноразово, які як стверджує ОСОБА_3 погоджувались з ним, як подружжям.(а.с.89-96).

Оспорюваний договір оренди з ним не погоджувався.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно абзацу 2 п.1 ч.1 ст. 31 ЦК України, правочин вважається дрібно побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України маються на увазі не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки.

Отже, відповідно до вище викладеного та правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові № 6-21 цс 15 від 11 березня 2015 року, оскільки оспорюваний договір оренди не є дрібно побутовим, а предмет цього договору є спільним майном подружжя відповідно до закону, то місцевий суд дійшов вірного висновку, що згода іншого з подружжя на його укладення була обов'язковою, відсутність якої є підставою для визнання договору оренди недійсним.

На час вирішення даного спору місцевим судом, інший правовий статус спірного спільного майна подружжя (зданого в оренду нежитлового приміщення), як чийогось особистого (приватного), сторонами не підтверджено, тобто майно фізичної особи - підприємця вважається спільним сумісним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу.

Виходячи з наведеного є некоректним посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду України викладені в постановах № 6-88цс12 від 12 вересня 2012 року та № 6-79цс13 від 2 жовтня 2013 року де проаналізовані не зовсім подібні правовідносини, зокрема про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним при відсутності згоди іншого з подружжя (оскільки відповідальність несе в межах своєї частки в майні) та що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, в разі придбання його не за спільні кошти подружжя, а це не було предметом доказування в даній справі.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: