Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 336-1940-14ц

пр. № 2-336-1349-2015

м. Запоріжжя 17 листопада 2015 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - банк) звернулося до суду із вище вказаним позовом, за яким зазначило, що відповідач згідно кредитного договору від 26 липня 2005 року отримав від банку кредит в розмірі 31 000 доларів США, строком по 25 липня 2025 року.

Через порушення виконання грошових зобовязань за укладеним договором відповідач має заборгованість, яка складає 28 548,41 доларів США.

Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача наполіг на вказаній позовній заяві в повному обсязі, а представник відповідача на позов заперечив, вказуючи на завеликий розмір нарахувань позивачем заборгованості з тіла кредиту, який має становити натепер лише 3143 долари США, а тому просив задовольнити позов частково, відповідно зменшивши суму стягнення по заборгованості за кредитом та застосувавши до заборгованості з пені наслідки пропуску строку позовної давності.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений банком позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1, як позичальник, згідно кредитного договору № ZPC0GK00000517 від 26 липня 2005 року (далі по тексту кредитний договір), що був укладений ним із закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», отримав від останнього кредит у розмірі 31 000 доларів США, строком по 25 липня 2025 року, з виплатою за користування кредитом процентів в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної комісії в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту.

ЗАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», натепер змінило на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником усіх прав та обовязків ЗАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що підтверджується витягом із статуту банку.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту щомісячно, період уплати з 26 по 1 число кожного місяця. Повернення позичальником коштів здійснюється на відкриті йому рахунки.

Позичальник зобовязався при порушенні будь-якого із зобовязань за кредитним договором, сплатити на вимогу банку штрафні санкції, передбачені розділом 4 кредитного договору, зокрема, сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або в еквівалентній валюті) за кожний день прострочення.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що 26.07.2005 року позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав банківські послуги, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Як було встановлено судом, банк зобовязання за вказаним вище договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу вказані кредитні кошти та фінансові послуги у визначеному договором обсязі та строках, про що слідує із наданих банком квитанцій та заявки на видачу готівки.

Предявляючи позов, позивач зазначав, що у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06.03.2015 року має заборгованість 28 548,41 [Долар США], яка складається з наступного:

- 25041,22 [Долар США] - заборгованість за кредитом;

- 2 507,66 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 444,64 [Долар США] - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 554,89 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Розрахунок суми заборгованості додав.

Заперечуючи на позов, сторона відповідача власного розрахунку не надала, щодо неправильності розрахунку позивача не змогла вказати на конкретну його хибність, лише наполягала на проведенні відповідної експертизи. Натомість навіть після призначення судом експертизи сторона відповідача вартість послуг експерта не сплатила, через що матеріали справи були повернуті суду без виконання, через що суд критично ставиться до позиції сторони відповідача щодо заявленого розміру вимог, оскільки пояснення щодо цього не були належно підтверджені доказами.

В свою чергу розрахунок позивача підтверджено наданими виписками по відповідним рахункам відповідача, а тому не довіряти йому у суду немає підстав.

Крім того, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд установивши наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, має стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14, яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Крім того, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

За таких обставин доводи позивача про необхідність стягнення загальної суми заборгованості в іноземній валюті не відповідають закону та умовам узгодженого сторонами договору.

Крім того, суд застосовує і наслідки пропущення позивачем строку для звернення із позовом щодо вимоги про стягнення пені, оскільки позивач до суду звернувся лише в березні 2015 року, а порушення відповідачем грошового зобовязання відбулося більш ніж рік до цього.

Отже, із суми пені мають бути вирахувані 10,77 доларів США, що накопичилися за рік до звернення до суду.

Офіційний курс гривні щодо долара США, на день ухвалення рішення становить 2320.7025 грн. за 100 дол. США.

Натомість, позивач своїх вимог не змінив, наполягаючи на заявленому ним курсі - 2289 грн. за 100 дол. США, а тому суд не має права виходити за межі заявлених вимог.

Отже, з відповідача підлягають стягненню:

- 25041,22 [Долар США] - заборгованість за кредитом;

- 2 507,66 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 444,64 [Долар США] - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 11 835,33 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (за встановленим курсом гривні щодо долара США на день ухвалення рішення, але в межах заявлених вимог).

Також, у відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статями 256-267, 512, 526, 530, 543, 553, 554, 555, 611, 612, 625, 629, 655, 656, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077-1086 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором№ ZPC0GK00000517 від 26 липня 2005 року, яку складають: 25041,22 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 507,66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 444,64 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11 835,33 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В задоволенні іншої частини позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 3654 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В Зарютін