У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом. Зазначали, що 7 травня 2010 pоку з вини ОСОБА_5, який керував автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_4, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_5, власником якого є ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_5, ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження. Посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їм також завдано моральну шкоду, просили задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5 952 грн 95 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині задоволенні позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судами, 7 травня 2010 року на вул. Кудрявський узвіз у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 6 квітня 2011 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2011 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспорт <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844291/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>ної пригоди, провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, є ОСОБА_3

Відповідно до акта № 54 з визначення вартості ремонту автомобіля та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 6 серпня 2010 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, складає 7 100 грн 70 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що вимога про відшкодування моральної шкоди завданої ДТП випливає із порушення особистих немайнових прав, тому, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України, на цю вимогу позовна давність не поширюється.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися неможливо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Таким чином особисте немайнове право - це абсолютне суб'єктивне право, що належить кожній фізичній особі <https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A4%D1%96%D0%B7%D0%B8%D1%87%D0%BD%D0%B0_%D0%BE%D1%81%D0%BE%D0%B1%D0%B0>, є невіддільним від неї, не має економічного змісту, має властивість індивідуалізації особи, яке виникає у неї від народження (чи за законом) та належить їй довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України <nau://ukr/435-15|st23> особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_3 зазначала про те, що у зв'язку із пошкодженням автомобіля вона не може використовувати його для поїздок, виїжджати за місто для відпочинку, була змушена користуватися послугами громадського транспорту, що викликало суттєві незручності у пересуванні та призвело до душевних страждань.

Тобто вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 обґрунтовувала пошкодженням її майна. Така вимога не є вимогою, що виплаває із порушення саме особистого немайнового права позивача, і на неї не може поширюватися положення п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_3 пропустила строк звернення до суду з позовом, правильно відмовив у його задоволенні із цих підстав.

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, яким помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, підлягає скасуванню із залишенням у силі в цій частині рішення суду першої інстанції, як це передбачено ст. 339 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди у автомобілі марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, в якості пасажира знаходилася ОСОБА_4, яка зазнала тілесних ушкоджень та перебувала на стаціонарному лікуванні.

Із повідомлення начальника Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 9/1439 від 12 травня 2010 року вбачається, що ОСОБА_4 із 7 травня 2010 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології госпіталю, із діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (а. с. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> 50).

Згідно виписного епікризу (а. с. 80) ОСОБА_4 із 7 травня 2010 року перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні у неврологічному відділенні ГВКГ МОЗ України з 7 травня по 28 травня 2010 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма: струс головного мо'зку, забій мяких тканин правої половини обличчя, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>правої нижньої кінцівки, астено-невротичний стан, ситуаційно обумовлений, гіпертонічна хвороба 1 ст., гіпертонічний криз, ангіопатія сітківки, макулодистрофія, міопія слабкого ступеню обох очей, їй було рекомендовані: прамістар, танакан, міксер, окуло-хель, олфен-гель, нейробіон, ксефокам, гіпотіазід, еналаприл.

Відповідно до наданих фіскальних чеків та квитанції до прибуткового касового ордера серії 12 АААЛ 748422 ОСОБА_4 понесла матеріальні витрати на лікування, розмір яких складає 465 грн 75 коп (а. с. 51).

Враховуючи викладене, перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_4 апеляційний суд правильно залишив в силі у цій частині рішення суду першої інстанції, обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_5 про недоведення позову в цій частині, оскільки вони спростовуються поданими позивачем доказами на підтвердження цих обставин.

В цій частині рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Позовна давність на вимоги ОСОБА_4 згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюється.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року у частині скасування рішення суду першої інстанції щодо вирішення вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди скасувати, залишити в силі в цій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року.

В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук