У х в а л а

іменем україни

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 30 000 доларів США.

На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що 03 квітня 2007 року вона позичила під розписку своїй дочці ОСОБА_3 вказані кошти, які були спрямовані на погашення кредиту у Публічному акціонерному товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») і виплату вартості квартири АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25 червня 2014 року позивач звернулась до ОСОБА_5 з вимогою про повернення коштів, однак остання її не задовольнила, пославшись на неплатоспроможність.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 30 000 доларів США, що станом на 18 серпня 2014 року становить 392 100 грн (100 доларів США становить 1 307 грн 33 коп.) та стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 30 000 доларів США та судового збору відмовлено. В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з оригіналом розписки ОСОБА_3 03 квітня 2007 року позичила у своєї матері ОСОБА_2 30 000 доларів США для купівлі квартири.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що згідно розписки між сторонами існують договірні правовідносини, які виходять за межі дрібного побутового договору, у матеріалах справи відсутня у письмовій чи будь-якій іншій формі згода ОСОБА_4 на укладення вказаного договору позики, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення вказаної заборгованості з відповідача ОСОБА_4

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук