УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2015 року суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В. розглянувши позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ОСОБА_1 ВОРОТА» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

09.10.2015 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся позивач з позовом до відповідачів із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

03.11.2015 року до судді надійшли відомості щодо місця реєстрації відповідачів по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року позовна заява була залишена без руху, оскільки в порушенні п.6 ч. 1 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначив доказів, що підтверджують кожну обставину.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вбачається, що позивач всупереч вимогам ч.5 ст. 119 ЦПК України не надав доказів сплати судового збору за розгляд даної справи.

Так, відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з 01 січня 2014 року мінімальна заробітна плата установлена у місячному розмірі 1218 грн.

З 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» №484-VIIIвід 22.05.2015 року, яким було скасовано п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яким уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнялась від сплати судового збору.

Як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позивач звернувся до суду 09.10.2015 року.

Згідно п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за позови майнового характеру, які подані юридичними особами або фізичними особами підприємцями розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1218 грн. 00 коп.).

Таким чином за подання вказаної позовної заяви, в якій ціна позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором дорівнює 1476526,93 грн., сума судового збору складає 14765 грн. 27 коп.

Разом з тим, позивач не надав до суду квитанцію про сплату судового збору на вищевказану суму.

Крім того, відповідно до абз.2 п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати цивільних справах» якщо в позовній заяві обєднано кілька самостійних вимог майнового характеру, повязаних між собою, то враховуючи, що обєктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (п.10 ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Отже, звертаючись до суду із позовом, в якому заявлені дві самостійні майнові вимоги стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, позивач повинен сплатити максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог.

Відповідно до п.1.2 ч.1 Договору застави нерухомого майна №08-018 від 28.01.2008 року вбачається, що ринкова вартість майна, на яке позивач просить звернути стягнення становить 350000 грн.

Отже, позивач має надати квитанцію про сплату судового збору на загальну суму 18265 грн. 27 коп., які повинні бути перераховані на наступний рахунок: отримувач коштів: Управління державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача: 37999675, банк отримувача: ГУДКСУ в Харківській обл., МФО: 851011, рахунок отримувача:0004, код класифікації доходів бюджету: 22030001, у призначенні платежу платником повинно бути вказано: слова "судовий збір", Київський районний суд м. Харкова код ЄДРПОУ суду: 02893746. *;101* ІПН платника).

У відповідності до норм Цивільно-процесуального кодексу України якщо недоліки позовної заяви у встановлений суддею строк, що не може перевищувати пять днів з дня отримання позивачем ухвали, позивач не усунув, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява визнається неподаною та підлягає поверненню позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач отримав ухвалу суду 06 листопада 2015 року та мала протягом пяти днів усунути визначені суддею недоліки.

Разом із тим, у визначений суддею строк, тобто до 11 листопада 2015 року включно, позивач не усунув вказані суддею недоліки, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява визнається неподаною та підлягає поверненню позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з подібним позовом після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Відповідно до п. 21.3 «Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ», яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, у разі не усунення недоліків у встановлений строк, якщо на ухвалу не надійшла апеляційна скарга, позовна заява/заява з ухвалою про залишення без руху не пізніше трьох днів після закінчення строку для усунення недоліків передається для розгляду судді.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ОСОБА_1 ВОРОТА» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки - вважати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити позивачу про його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Якуша