Справа № 522/3125/15
Провадження № 2/522/4678/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

При секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, Третя особа Одеська регіональна філія Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнень, просить визнати звільнення незаконним та скасувати наказ №15/К від 03.02.2015р. Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, яким звільнено ОСОБА_1, поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 47 540 грн. 43 копійки. При цьому, представник позивач посилається на те, що протиправне, на його думку, звільнення відбулося на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України внаслідок змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Однак, за даними представника позивача кількість штатних одиниць в Одеській регіональній філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків після реорганізації залишилось тим самим 22 особи. ОСОБА_1 не відмовлявся від переведення на іншу роботу, але відповідач протиправно цього не зробив. Позивач користувався переважним правом на залишення на роботі, але відповідач незаконно звільнив саме його, залишивши на роботі менш досвідчених фахівців. Крім того, наказ про звільнення ОСОБА_1 №15/К від 03.02.2015р. підписаний т.в.о. начальника Інспекції ОСОБА_2, а не начальником Інспекції ОСОБА_3, тому цей наказ підлягає скасування як виданий за межами компетенції. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач, Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків, позов не визнав. При цьому, представники відповідача послались на той факт, що Одеська регіональна філія Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків не є юридичною особою, тому ОСОБА_1 знаходився в трудових стосунках саме з Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, місцезнаходженням якої є м. Київ. Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків були дотримані всі вимоги діючого трудового законодавства: в звязку зі скороченням в структурі Інспекції секторів забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій, їх начальники (а ОСОБА_1 працював Начальником сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій Одеської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків) підлягали звільненню за п.1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_1 заздалегідь, за 2 місяці, письмово повідомили про наступне звільнення та запропонували йому іншу вакантну посаду в структурі Інспекції. В подальшому, ОСОБА_1 тривалий час хворів, а після виходу з лікарняного йому було додатково запропоновані пять вакантних посад в структурі Інспекції, але він не погодився з переведенням на ці посади, в звязку з чим ОСОБА_1 було звільнено, про що було видано оскаржений позивачем наказ. Факт підписання наказу про звільнення ОСОБА_1 т.в.о. начальника, а не начальником Інспекції не є порушенням вимог діючого законодавства, оскільки начальник Інспекції досить часто буває в службових відрядженнях, під час яких його функції виконує перший заступник начальника Інспекції, що передбачено відповідним наказом начальника, посадовими обовязками першого заступника начальника та контрактом укладеним з ним. З цих підстав представники Відповідача просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Третя особа, Одеська регіональна філія Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, позов не визнала, посилаючись на те, що вона не є юридичною особою, тому питання звільнення або поновлення ОСОБА_1 на посаді не входить до її компетенції. З цих мотивів, третя особа надала суду письмові заперечення на позов, в яких просила в позові ОСОБА_1 відмовити та розглядати справу за відсутності представника третьої особи.

Крім того, під час розгляду справи судом була виявлена відсутність погодження профспілкового органу Інспекції на наступне звільнення з посади ОСОБА_1. Відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Отже, ухвалою суду від 22.04.2015 р. провадження по справі було зупинено та направлено до профспілкової організації Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків запит про отримання згоди щодо звільнення 03.02.2015 року ОСОБА_1 з посади начальника сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій Одеської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків у звязку зі скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. В червні 2015 року до суду надійшов лист Профкому Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків та Протокол №8 засідання профспілкового комітету первинної організації Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 09.06.2015р., з яких убачається наявність згоди профкому на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій Одеської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків у звязку зі скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Після цього, провадження по справі було поновлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вважає позов необґрунтованим, недоведеним і таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З 01 квітня 2009 року ОСОБА_1 знаходився в трудових стосунках з Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, постійно підвищуючись в посадах. Останньою займаною посадою позивачем була посада начальника сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій Одеської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, на якій він працював з 28 жовтня 2010 року.

25 вересня 2014 року Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків було видано наказ №103 «Про введення в дію структури та штатного розпису Інспекції».

01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було письмово повідомлено на підставі ст. 49-2 КЗпП України про майбутнє звільнення із займаної посади 01 грудня 2014 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. При цьому, ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста регіональної філії Інспекції (м. Маріуполь). Факт отримання зазначеного письмового повідомлення позивач в судовому засіданні підтвердив.

Згідно довідки Інспекції №09 від 05.03.2015р. ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатним та перебував на лікарняному з: 06.10.2014р. по 31.10.2014р., з 25.11.2014р. по 28.11.2014р., з 01.12.2014р. по 15.12.2014р., з 16.12.2014р. по 31.12.2014р., з 05.01.2015р. по 06.01.2015р., з 12.01.2015 по 26.01.2015р., з 27.01.2015 р. по 30.01.2015р. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні представники сторін по справі.

31 січня 2015 року ОСОБА_1 вийшов з лікарняного та отримав від роботодавця письмове повідомлення, в якому Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків нагадувала про необхідність його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України, та пропонувала ОСОБА_1 переведення на одну з вакантних посад: заступника начальника відділу дипломування Інспекції (м. Київ), провідного спеціаліста відділу тестування Інспекції (м. Київ), спеціаліста відділу атестації Інспекції (м. Київ), головного спеціаліста Ізмаїльської регіональної філії Інспекції, головного спеціаліста Маріупольської регіональної філії Інспекції. Отримання цього повідомлення підтвердив позивач в судовому засіданні.

03 лютого 2015 року Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків видала наказ №15/К «Про звільнення», згідно якого ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій Одеської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. В цей саме день ОСОБА_1 отримав факсимільну копію наказу, а оригінал отримав наступного дня (04.02.2015р.), письмово зазначивши про те, що він вважає наказ незаконним та безпідставним, оскільки йому не було запропоновано посади в Одеській регіональній філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків згідно його кваліфікації, освіти та стажу роботи, з урахуванням його соціально-економічного стану.

Як встановлено п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно частинам 1 - 3 ст. 40-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Інспекції від 25 вересня 2014 року №103 було прийняте рішення про затвердження та введення в дію з 01 жовтня 2015 року нового штатного розпису Інспекції, внаслідок чого в її структурі були ліквідовані сектори забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій. В звязку з тим, що позивач до цього займав посаду Начальника сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій Одеської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, то його посада підпадала під скорочення. Цей висновок також підтверджується чисельними витягами зі штатного розпису (заміщення) Інспекції по Одеській філії наданими представниками відповідача, які містяться в матеріалах справи. Кількісний склад Одеської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 01.10.2015р. також зменшувався з 23 осіб до 22 осіб. Тобто на підприємстві мало місце скорочення чисельності робітників.

При цьому, підприємством в даному випадку виступає саме Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків, місцезнаходження якої є м. Київ, а не Одеська регіональна філія Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, місцезнаходженням якої є м. Одеса. Зазначений висновок підтверджується наданими представником відповідача копією витягу з ЄДРЮО, роздруківкою Положення про Інспекцію, копією Положення про регіональну філію інспекції.

Згідно ст. 28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Одеська регіональна філія Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків є її відокремленим підрозділом та не є юридичною особою, що прямо передбачено в п.п. 1.1.-1.3. Положення про регіональну філію ІППДМ №В-5-100-1 (затверджено Начальником ІППДМ 25.04.2013р.), а також у ОСОБА_3 з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, не зважаючи на місце розташування відокремленого підрозділу (ОСОБА_2, Маріуполь, Ізмаїл, Миколаїв) усі працівники організації знаходяться в трудових стосунках виключно з Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, приймаються на роботу, переводяться з посади на посаду та звільняються виключно начальником Інспекції, що прямо передбачено п.6 Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків (затверджене Наказом Міністерства транспорту України №693 від 17.10.2001 року, зареєстровано в Мінюсті України 02.11.2001р. за №928/6119).

В цьому контексті запропоновані відповідачем позивачу посади свідчать про дотримання відповідачем вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України, яка вказує на необхідність перевірки

можливості переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідачу двічі (01.10.2014р. та 31.01.2015р.) пропонувались одна та пять відповідно вакантних посад в структурі Інспекції для переведення. Факт його належного письмового повідомлення та факт відсутності письмової заяви ОСОБА_1 про його погодження з запропонованими посадами свідчать про відмову ОСОБА_1 від запропонованих посад.

При цьому, слід зауважити, що вибір якості та місцезнаходження запропонованих позивачу посад є виключною прерогативою його роботодавця начальника Інспекції. Зазначеного висновку також дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в своєму листі від 16.01.2012р. «Щодо обов'язкових для всіх судів України правових позицій» у розділі «Трудове право» зазначив: Звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга статті 40 цього Кодексу). До звільнення позивачці було запропоновано вакантні посади, що відповідали її спеціальності та кваліфікації. Від запропонованих посад відповідачка відмовилась. Інші вакантні посади їй не пропонувались, оскільки, на переконання роботодавця, позивачка не відповідала їм за своєю спеціальністю, кваліфікацією та досвідом роботи. Поняття кваліфікації як таке, що включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення, є оціночним та визначається у кожній конкретній справі залежно від установлених судом обставин (постанова від 7 листопада 2011 року N 6-45цс11).

При розгляді цієї справи суд дослідив функціональні обовязки Начальника сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій (посада, на якій працював позивач), а також функціональні обовязки головного спеціаліста, провідного спеціаліста та спеціаліста сектору забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій регіональної філії (посад, які існували до реорганізації) та функціональні обовязки головного спеціаліста, провідного спеціаліста та спеціаліста регіональної філії (посад, які залишились в структурі Інспекції після реорганізації). З дослідженого убачається, що рівнозначної посади в структурі Інспекції той посаді, яку займав ОСОБА_1 до реорганізації в Інспекції не залишилось. Водночас, його підлеглі, які працювали в Одеській регіональній філії в секторі забезпечення діяльності Державних кваліфікаційних комісій були переведені на рівнозначні посади, за їх згодою, на підставі наказу №171/к від 01.10.2014 року. Отже, внаслідок проведеної Інспекцією реорганізації в Одеській регіональній філії Інспекції станом на момент звільнення позивача не залишилось ні рівнозначних, ні вакантних посад.

Натомість, позивачу були запропоновані інші вакантні посади в структурі Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків. Більш того, при проведенні допиту свідка Начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків ОСОБА_3, який було проведено в судовому засіданні 05.11.2015р. на вимогу представника позивача, було зясовано, що одна з запропонованих посад (заступника начальника відділу дипломування Інспекції (м. Київ) була не тільки рівнозначною до раніше займаної позивачем посади, а й навіть свідчила б про його підвищення у разі, якби позивач погодився бути переведеним на неї. З цього приводу за твердженням позивача, підтвердженим свідком, він телефонував своєму керівнику Начальнику Інспекції та дякував йому за запропоновану посаду. Однак, з метою переведення на цю посаду позивач просив (вимагав) перенести її місцезнаходження з міста Києва до міста ОСОБА_2, що суперечило б організаційній структурі Інспекції, затвердженої наказом №103 «Про введення в дію структури та штатного розпису Інспекції» від 25 вересня 2014 року. При цьому, зазначений наказ та структура попередньо погоджувались Міністерством інфраструктури України, тому навіть в разі наявності бажання начальника Інспекції виконати прохання (вимогу) ОСОБА_1, це питання було поза межами його власної компетенції. Однак, сам факт пропонування відповідачем такої посади позивачу свідчить про те, що роботодавець високо оцінював кваліфікаційний рівень та стаж роботи свого працівника (позивача) і навіть після скорочення його посади вживав всіх передбачених діючим трудовим законодавством заходів щодо його подальшого працевлаштування в структурі роботодавця.

Таким чином, підприємством були дотримані всі норми трудового законодавства, якими регламентується звільнення працівника за скороченням штату.

Суд не приймає посилання представника на порушення ст. 42 КЗпП України відповідачем в звязку з тим, що в Одеській регіональній філії залишились працювати працівники з меншим рівнем кваліфікації та стажем. Зазначена норма підлягає застосуванню у разі наявності рівних умов продуктивності праці і кваліфікації двох працівників, один з яких підлягає скороченню. В даному випадку в структурі Одеської регіональної філії фактично скорочувалась одна єдина посада і особи, перед якою позивач мав би перевагу не було.

Також, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на незаконність наказу про звільнення позивача через його підписання т.в.о. начальника Інспекції ОСОБА_2, а не начальником Інспекції ОСОБА_3, оскільки згідно п. 6 Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків (затверджене Наказом Міністерства транспорту України №693 від 17.10.2001 року, зареєстровано в Мінюсті України 02.11.2001р. за №928/6119) начальник Інспекції має власну компетенцію до складу якої входить, як підписання наказу про звільнення працівників, так і підписання наказу про призначення тимчасового виконуючого обовязки начальника Інспекції на період свого відрядження з метою належного виконання Інспекцією покладених на неї законодавством функцій в період тимчасової відсутності її начальника.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, ст. 40, ч.1 ст. 42, ст. 43, ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, Третя особа Одеська регіональна філія Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, про визнати звільнення незаконним та скасувати наказ №15/К від 03.02.2015р. Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, яким звільнено ОСОБА_1, поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 47 540 грн. 43 копійки - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня виготовлення його вмотивованої частини.

Суддя:

05.11.2015