Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3249/14-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердичеві Житомирської області, Територіальне управління Держгірпромнагляду у Житомирської області, про встановлення факту настання нещасного випадку на виробництві, скасування акту НТ від 18 вересня 2013 року, зобов'язання скласти акт за формою Н-1, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 Остаточно просила встановити факт настання з нею 12 вересня 2013 року нещасного випадку на виробництві, скасувати акт за формою НТ від 18 вересня 2013 року, зобов'язати відповідача скласти акт за формою Н-1 та стягнути моральну шкоду в сумі 25 000 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що під час санітарного прибирання у кафе «Олімп», де вона працювала кухарем, із нею стався нещасний випадок. Проте директор кафе - відповідач по справі вимагала від неї не повідомляти лікарям про настання нещасного випадку на виробництві, погрожуючи звільненням. У лікарні виявилось, що у неї компресійний перелом хребта. Неодноразові звернення до відповідача з вимогою провести розслідування та скласти акт за формою Н-1 виявилися безрезультатними. Через ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві вона зазнала фізичного болю та душевних страждань, втратила нормальні життєві зв'язки і вимушена була витрачати додаткові зусилля для організації свого життя.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2014 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердичеві Житомирської області і Територіальне управління Держгірпромнагляду у Житомирської області (а.с.78).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2015 року позов задоволено частково. Скасовано акт за формою НТ від 18 вересня 2013 року та стягнуто з відповідача у відшкодування моральної шкоди 1 500 грн. У задоволенні позову в частині встановлення факту настання нещасного випадку на виробництві та зобов'язанні відповідача скласти акт за формою Н-1 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що обрання способу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом позивача. Вона фактично оспорює рішення комісії, яке міститься в затвердженому акті за формою НТ, складеному за наслідками розслідування нещасного випадку, що трапився з нею 12 вересня 2013 року. Відповідач відмовляється створювати комісію і повторно проводити розслідування нещасного випадку. Вихід на роботу у вихідний день відбувся за розпорядженням та на вимогу роботодавця. Вона була допущена до роботи без проходження інструктажу з питань охорони праці. Суд першої інстанції не дав оцінки показам свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, висновку судово-медичного експерта №380. Сума моральної шкоди, яка задоволена судом в розмірі 1 500 грн., не співмірна із її стражданнями.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи доводиться та судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 жовтня 2012 року по 24 травня 2014 року працювала кухарем у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за трудовим договором (а.с.9,57, копія трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 01 жовтня 2012 року №2, який зареєстрований 02 жовтня 2012 року Бердичівським МЦЗ; копія витягу з трудової книжки НОМЕР_1).

Як вбачається зі змісту п.2.3 копії посадової інструкції кухаря, на титульній сторінці якої міститься гриф про її затвердження відповідачем 07 травня 2012 року №4, до посадових обов'язків позивача належало - підтримувати в належному санітарному стані обладнання харчоблоку (копія приєднана до матеріалів справи).

Наказом від 15 травня 2013 року №10 «Про затвердження санітарного дня в кафе» фізична особа-підприємець ОСОБА_2 розпорядилася, щоб санітарне прибирання проводилося один раз кожні три місяці (а.с.11).

Хоча у наданій суду копії посадової інструкції відсутня відмітка позивача про те, що роботодавець ознайомив її з посадовими обов'язками, але з огляду на зміст наказу про санітарний день у кафе, невиконання роботодавцем вимог трудового законодавства щодо ознайомлення працівника із посадовими обов'язками, не звільняє найманого працівника від обов'язку здійснювати санітарне прибирання робочого місця кожні три місяці.

Сторони не оспорили того факту, що чергове санітарне прибирання в кафе припало на 12 вересня 2013 року.

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за вересень 2013 року - 12 вересня 2013 року для позивача мав бути вихідним днем (а.с.10).

Свідок ОСОБА_6 показала, що безпосередньо при ній відповідач усно розпорядилася вийти позивачу на санітарне прибирання кафе (робочого місця) 12 вересня 2013 року.

Як показали суду свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 12 вересня 2013 року приблизно об 11 годині ОСОБА_1 зі стільця, який стояв на столі, мила стелю на кухні кафе «Олімп», не втримала рівновагу та впала на підлогу кухні, вдарившись сідницями.

Як вбачається з журналу реєстрації інструктажів із питань охорони праці на робочому місці перед початком санітарного прибирання у кафе з позивачем не було проведено інструктажу на випадок виконання робіт на висоті (а.с.101-111).

Вище вказані свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправді покази. Позивач з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 працювала в одній зміні. Вони також приймали участь у санітарному прибиранні 12 вересня 2013 року. У матеріалах справи відсутні докази вчинення адміністрацією дій щодо недопущення (відсторонення) позивача до (від) санітарного прибирання кухні кафе у її вихідний день, а тому, оцінюючи докази в їх сукупності, колегії суддів приходить до висновку, що покази свідків правдиві та відповідають дійсності.

Таким чином, з усного розпорядження роботодавця позивач вийшла на санітарне прибирання кухні кафе у свій вихідний день і нещасний випадок з нею трапився саме 12 вересня 2013 року під час миття стелі кухні кафе, де вона впала та вдарилася об підлогу.

Непроведення інструктажу свідчить про невиконання роботодавцем приписів законодавства з охорони праці та не спростовує показів свідків.

Згідно висновків експерта №№380,578 у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 12 грудного хребця (а.с.76,170). Механізм виникнення компресійного перелому 12 хребця найбільш імовірний внаслідок падіння з висоти на площу ділянки сідниць, що можливо при обставинах, вказаних у позовній заяві.

Відповідно до п.15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 року №1232, обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний із виробництвом, і складається акт за формою Н-1, зокрема, є: 4) виконання завдань відповідно до розпорядження роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні.

У день падіння, тобто 12 вересня 2013 року швидку медичну допомогу позивач просила не викликати, бо не хотіла негараздів на роботі та сподівалася, що фізичний біль мине.

Із 13 вересня 2013 року до 15 вересня 2013 року позивач мала вихідні дні та за показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погано себе почувала, скаржилася на біль у спині та майже весь час відпочивала, бо робити нічого не могла.

Хоча 16 вересня 2013 року ОСОБА_1 стала до роботи, але як показали свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - працівники, що були із нею на одній зміні, позивач через фізичний біль працювати не змогла та майже всю зміну пролежала на тапчані, зробленому з ящиків.

17 вересня 2013 року позивач не вийшла на роботу, оскільки вимушена була звернутися за медичною допомогою до Бердичівської ЦМЛ. Із первинного огляду хворого вбачається, що зі слів позивача записано, що вона впала зі столу вдома 16 вересня 2013 року, а тому травма записана як побутова, що потягло зазначення у лікарняних листах травми, як невиробничої.

В апеляційній інстанції позивач пояснила, що у лікарні сказала неправду, бо на неї роботодавець чинила психічний тиск, вона (позивач) не розуміла наслідків і боялася втратити роботу.

Вище вказані свідки судом були попереджені про кримінальну відповідальність, пояснення ОСОБА_1 відносно того, що вона у медичному закладі про причину травми сказала неправду підтверджуються листами територіального управління Держгірпромнагляду у Житомирській області від 13 березня 2014 року №0741/13, від 07 жовтня 2014 року №2850/11, в яких зазначається, що нещасний випадок стався з ОСОБА_1 під час прибирання кафе (а.с.18,154), а тому у колегії суддів не має підстав не вірити показам свідків.

Відмовляючи позивачу у встановленні факту настання нещасного випадку на виробництві та зобов'язанні відповідача скласти акт за формою Н-1, суд першої інстанції виходив із того, що такі вимоги не підлягають розгляду в суді за винятком випадків ліквідації підприємства - роботодавця. Можливість документального оформлення факту нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 не втрачена.

Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постановах від 28 листопада 2011 року та від 17 квітня 2013 року, є обов'язковим для судів.

За змістом ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону праці» та вимог Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 року №1232, роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку.

Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок із виробництвом та скласти акт розслідування за відповідною формою.

У разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, зі змістом акта за формою Н-5 або формою НПВ чи незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржене до суду.

Судом першої інстанції не було враховано, що заявлені ОСОБА_1 вимоги фактично зводяться до оспорювання рішення комісії, яке міститься в затвердженому акті за формою НТ, складеному за наслідками розслідування нещасного випадку, що трапився з потерпілою 12 вересня 2013 року, та зобов'язання роботодавця скласти акт за формою Н-1, а такі вимоги підлягають розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, тим більше, що відповідач категорично відмовилася створювати комісію і провадити повторно розслідування нещасного випадку, мотивуючи тим, що випадок розслідувано відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою КМУ від 22 березня 2001 року №270, і складено акт за формою НТ (лист Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердичеві Житомирської області від 20 лютого 2014 року №06-357 (а.с.17).

Окрім того, приписи абзацу 2 пункту 23 вище вказаного Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві стосуються підприємств, тобто юридичних осіб, а не фізичних осіб-підприємців, а тому не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Оскільки має місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права в частині позовних вимог про встановлення факту настання нещасного випадку на виробництві та зобов'язання відповідача скласти акт за формою Н-1, то апеляційний суд, згідно ст.309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалює нове рішення, яким встановлює факт настання нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 12 вересня 2013 року та зобов'язує відповідача скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що стався з ОСОБА_1 12 вересня 2013 року.

У решті рішення суду першої інстанції залишається без змін з наступних підстав.

З огляду на вище викладене, безпідставно комісією був складений акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою - НТ, у акті відсутні дата і час нещасного випадку, заходи та висновки комісії, а тому суд першої інстанції обґрунтовано його скасував.

Стосовно стягнення судом першої інстанції у відшкодування моральної шкоди 1 500 грн., то, керуючись положеннями ст.23 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром, виходячи з характеру та обсягу (глибини та тривалості) заподіяних позивачу фізичних (тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров'я і не є небезпечними для життя) та душевних страждань, що вимагає від неї додаткових зусиль для подальшої організації свого життя, але позивач своєю поведінкою сама сприяла даній ситуації (виконуючи роботу на висоті, проявила безпечність та надала неправдиві пояснення у медичному закладі щодо причин та обставин нещасного випадку).

Доводи апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції у частині, що залишається колегією суддів без змін та, враховуючи викладене, додаткового правового обґрунтування не потребують, крім того, що постанова суду від 19.08.2014 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП не має правового значення для розгляду даної справи, оскільки у ній йдеться про порушення вимог ст.116 КЗпП України.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту настання нещасного випадку на виробництві та зобов'язання відповідача скласти акт за формою Н-1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Встановити факт настання нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 12 вересня 2013 року.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що стався з ОСОБА_1 12 вересня 2013 року.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: