Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорянка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області до ОСОБА_6 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року прокурор Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 10 грудня 2009 року ОСОБА_6 на підставі розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області від 04 грудня 2009 року № 910, витребувати земельну ділянку на підставі ст. 387 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843438/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, визнано недійсними пункти 5, 6, 8, 9 вищезазначеного розпорядження у зв'язку з його невідповідністю нормам земельного законодавства.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області

від 22 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6 10 грудня 2009 року.

Витребувано у ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1200 га, вартістю 3 725,18 грн, розташовану на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області, за межами населеного пункту (кадастровий номер НОМЕР_2) на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині витребування у ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1200 га, вартістю 3 725,18 грн, розташованої на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області, на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Так, судами встановлено, що на підставі розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області

від 04 грудня 2009 року № 910 ОСОБА_6 10 грудня 2009 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, визнано недійсними пункти 5, 6, 8, 9 вищезазначеного розпорядження у зв'язку з його невідповідністю нормам земельного законодавства.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, то недійсність пунктів 5, 6, 8, 9 вищезазначеного розпорядження від 04 грудня 2009 року № 910 не потребує доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обовʼязковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то суди на підставі зазначених норм дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсним і державного акта, що виданий ОСОБА_6 на підставі недійсних пунктів розпорядження.

На підставі вказаного суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним виданого на імʼя ОСОБА_6 державного акта.

Вирішуючи спір в частині витребування земельної ділянки на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цих вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_588970/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1> ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів є Державне агентство земельних ресурсів України та його територіальні органи на місцях.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 01 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

На підставі вказаного спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, належить до земель державної власності і органом, уповноваженим розпоряджатися нею, є Головне управління Держземагентства у Запорізькій області, а тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний орган уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і земельна ділянка підлягає витребуванню на його користь.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині вимог позивача про витребування земельної ділянки та відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України здійснив переоцінку обставин справи, не спростував висновків місцевого суду, які ґрунтуються на вимогах закону та встановлених обставинах справи.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення місцевого суду з підстав, визначених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року скасувати, рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана