Номер провадження: 22-ц/785/7832/15
Головуючий у першій інстанції Жуковський О.Г.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на будинок та виділ частки із сумісної власності,

встановила:

09 квітня 2008 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом про визнання права власності на окремий будинок під літ. „А", загальною площею 373,6 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, підсобною площею 260,3 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0380 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та складає 77/100 часток у сумісній власності з колишнім ЖБК «Дружна сім'я», яку він просить виділити як належний йому окремий будинок.

Позивач посилався на те, що йому на підставі договору дарування від 10 серпня 2005 року, який було зареєстровано в реєстрі під № 10567 та зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 12 серпня 2005 року за № 7 в книзі 13 е-97 належить 77/100 колишнього ЖБК «Дружна сім'я».

Земельна ділянка, на якій розташовано 77/100 його сумісної власності з колишнім ЖБК «Дружна сім'я» також належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 6 квітня 2006 року за № 76. Зазначена земельна ділянка була призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Після придбання ним 77/100 часток із сумісної власності з колишнім ЖБК «Дружна сім'я», ним було збудовано двоповерховий будинок під літ. „А", загальною площею 373,6 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, підсобною площею 260,3 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0380 га, та знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради № 387/07-К від 30 жовтня 2007 року вказаний будинок узгоджений до вводу в експлуатацію. Було також надано згоду на прийняття до експлуатації будинку в цілому Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя, санітарно-епідеміологічною станцією м. Одеси та Управлінням з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України Одеської області.

ЖБК «Дружна сім'я» на час розгляду справи не існувала, правонаступників не було, а тому суд не залучав її до участі у справі.

Справа була розглянута у відсутність представника Одеської міської ради при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2008 року позовну заяву ОСОБА_3 було задоволено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2015 року заява ОМР про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОМР просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції визнав за позивачем право власності на самовільно зведений двоповерховий будинок під літ. „А", загальною площею 373,6 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, підсобною площею 260,3 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0380 га, та знаходиться по АДРЕСА_1. Суд також виділив ОСОБА_3 в натурі вказаний житловий будинок, який складав 77/100 частин у сумісній власності з колишнім ЖБК «Дружна сім'я».

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без неналежного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний житловий будинок було збудовано без належно затвердженого проекту та належних дозволів, що свідчить про те, що вказаний житловий будинок є самочинним будівництвом.

Так, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. № 1243, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення, було затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку цей порядок визначає основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва як житлово-громадського, так і виробничого призначення їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Суд першої інстанції також обгрунтовано зазначив, що згідно до ч. 3 п. 11 Порядку якщо об'єкти збудовано із залученням коштів державного бюджету або республіканського бюджету Автономної Республіки Крим у розмірі до 30 млн. грн. або місцевих бюджетів, а також коштів інших джерел фінансування державна комісія з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта утворюється відповідно обласною та районною держадміністрацією, виконавчим комітетом міської ради міста обласного значення.

Згідно п. 13 Порядку замовник зобов'язаний після надходження повідомлення генерального підрядника про закінчення будівництвом об'єкта звернутися протягом 5 днів до органу місцевого самоврядування з пропозицією щодо утворення державної приймальної комісії.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 після закінчення будівництвом вказаного будинку був зобов'язаний звернутися до виконавчого комітету Одеської міської ради з пропозицією щодо утворення державної приймальної комісії та вказана комісія мала провести відповідну процедуру прийняття будинку в експлуатацію.

Однак, враховуючи, що від ОСОБА_3 на адресу виконавчого комітету Одеської міської ради такого звернення не надходило, то визнання за позивачем права власності на самовільно збудований будинок за рішенням суду є незаконним, оскільки цим порушуються права виконавчого комітету Одеської міської ради як уповноваженого органу у галузі прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки при його ухваленні суд неправильно застосував норми матеріального права, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Одеської міської ради відмовити у повному обсязі.

Враховуючи, що апелянтом за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 121,80 грн., в той час як належало сплатити 1827 грн., колегія суддів у відповідності до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради судовий збір у сумі 121,80 грн. та на користь державного бюджету України - 1705,20 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Одеської міської ради відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради судовий збір у сумі 121,80 грн. (сто двадцять одну гривню вісімдесят копійок) та на користь державного бюджету України 1705,20 грн. (одну тисячу сімсот п'ять гривень двадцять копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко