Справа № 359/5813/14ц Головуючий у І інстанції Кабанячий Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/4956/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 15.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.

суддів Поліщука М.А., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що вона та відповідач є власниками відповідно 1/3 та 2/3 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 Разом з правом власності на будинок до них перейшло право користування земельною ділянкою пл. 0,0936 га. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2013 року було поділено будинок в натурі між співвласниками відповідно до їх частин в праві спільної часткової власності, порядок користування земельною ділянкою не був визначений, взаємної згоди щодо користування земельною ділянкою між співвласниками не досягнуто. Просила виділити ОСОБА_3 в користування земельну ділянку пл. 0,0312 га., а ОСОБА_2 - 0,0624 га.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року позов задоволено. Для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку та господарських будівель співвласникам виділено земельні ділянки відповідно пл. 0,0312 га. та 0,0624 га. згідно висновку судово-технічної експертизи від 30 січня 2015 року № 12811/14-41, вирішено питання щодо судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що позивачі не підтвердили своє право власності на будинок, оскільки воно не зареєстровано в передбаченому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із того, що до сторін як співвласників будинковолодіння перейшло право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщено, та прийшов до висновку про можливість визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи 12811/14-41 від 30 січня 2015 року.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та в результаті порушення та неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що у власності сторін знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину належить 1/3 частина вказаного домоволодіння, а ОСОБА_2 на підставі договорів дарування належить 2/3 частини домоволодіння.

Дані обставини встановлені також рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 14 серпня 2013 року при вирішенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та стягнення коштів, із посиланням на реєстр прав власності на нерухоме майно від 07 грудня 2009 року (а. с. 5), а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач не зареєструвала право власності на будинок.

Так, вказаним рішенням виділено ОСОБА_3 в натурі 1/3 частину в спільній частковій власності домоволодіння АДРЕСА_1, а саме передпокій (1-1(1)), житлова кімната (1-5), кухня (1-6), санвузол (1-7), убиральня (Ж в спільному користуванні), питний колодязь (К в спільному користуванні), хвіртка (№ 1), огорожа (№ 3 в спільному користуванні), огорожа (№ 4 в спільному користуванні). Виділено ОСОБА_2 в натурі 2/3 частину в спільній частковій власності домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: веранда (1-1), кухня (1-2), передпокій (1-2(!)), житлова кімната (1-3), житлова кімната (1-4), погріб ж шийкою (В), сарай (Б), літня кухня (Г), убиральня (Ж в спільному користуванні), ганок (а2), колодязь питний (К в спільному користуванні), ворота (№2), огорожа (№ 3 в спільному користуванні), огорожа (№ 4 в спільному користуванні). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на утримання майна в сумі 3451,39 грн., 633 грн. різниці від ідеальних часток, 2818,16 грн. різниці витрат на проведення експертиз.

Домовленості між сторонами щодо порядку користування земельною ділянкою немає.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно висновку № 12811/14-41 від 30 січня 2015 року, який суд першої інстанції поклав в основу рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою, враховуючи загальну площу земельної ділянки, площу земельної ділянки до часток у домоволодінні, варіант розподілу житлового будинку, порядок користування господарськими будівлями, який склався станом на час обстеження, вимоги нормативних документів, діючих в будівництві та земельному законодавстві, визначено три варіанти поділу земельної ділянки: на дві окремі частини (в окреме користування), з застосуванням сервітуту; у спільне користування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 7 Перехідних положень ЗК України, громадяни, що одержали у тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Крім того, відповідно до п. 25 зазначеної Постанови, сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд, зокрема: у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні як докази виділу земельної ділянки сторонам або попереднім власникам будинковолодіння, так і виділу її в натурі на місцевості, та докази, що підтверджують право сторін на земельну ділянку в конкретних межах та конкретної конфігурації.

Експертом в ході проведення дослідження заявлено клопотання про витребування правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а. с. 38), на виконання якого сторонами надано ситуаційну схему розташування земельних ділянок сторін, однак дані документи не є доказами, що підтверджують правомірність користування сторонами земельною ділянкою існуючої площі та конфігурації.

Визначення порядку користування земельною ділянкою без врахування даних обставин не ґрунтується на законі та є неможливим.

Крім того, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 12811/14-41 від 30 січня 2015 року, співвласникам будинковолодіння пропонується виділити в користування земельну ділянку пл. 0,936 га. без урахування поділу господарських споруд, наведеного в рішенні Бориспільського районного суду Київської області від 14 серпня 2013 року, оскільки висновок містить посилання не на нього, а на порядок користування господарськими спорудами, що склався між сторонами, при цьому графічні схеми розподілу земельної ділянки не мають позначень розташованих на земельній ділянці господарських споруд з урахуванням їх належності сторонам - приватної та сумісної, від чого залежить необхідність забезпечити вільний доступ власників до належного їм майна.

Приймаючи до уваги відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, колегією суддів визнано недоцільним проведення додаткової земельно-технічної експертизи з урахуванням права власності сторін не лише на приміщення в житловому будинку, а й на господарські споруди.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про призначення по справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи. Оскільки питання, які поставлені в даному клопотанні, не вирішувались під час призначення експертизи судом першої інстанції та дане клопотання заявлено після проведення експертизи, з огляду на вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для проведення додаткової експертизи, відхиляючи заявлене клопотання.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не є доведеними і рішенням суду першої інстанції задоволені безпідставно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою через недоведеність заявлених вимог позивачем.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 121,80 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Поліщук М.А.

Фінагєєв В.О.