АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4257/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3476/15Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Лобова О.А., Хіль Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. звернувся до суду з позовом, у якому прохав стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №2168/10/07-z від 29.10.2007 року у розмірі 15322,37 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку складає 355335 гривень 15 копійок.

21.05.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування зустрічного позову позивач посилалась на те, що при укладенні кредитного договору банком було порушено вимоги ст.ст.11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, вказала, що кредитний договір від 29.10.2007 року не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту; в долученому до матеріалів справи розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, а сам розрахунок проведений поверхово та є незрозумілим для споживача; згідно розрахунку кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту у два рази; вказані в розрахунку суми є несправедливими, оскільки містять умови щодо збільшення витрат по договору; із наданого розрахунку вбачається дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту; графік погашення кредиту позивачу банком взагалі не видавався; ОСОБА_2 не було надано банком в письмовій формі повної інформації про умови кредитування. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про витрати, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, резервування ресурсів, проведення додаткового моніторингу,надання фінансового інструменту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Крім того, посилалась на те, що до матеріалів позовної заяви банк не додав жодного дозвільного документу, на підставі якого останньому надавався дозвіл на здійснення валютних операцій.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. про визнання кредитного договору недійсним також відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог до ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. про визнання кредитного договору недійсним та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що оспорюваний договір споживчого кредиту не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та не містить умов, які п.п. 3.2, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, визнані обовязковими. Також, ПАТ «КБ «Надра» під час укладення кредитного договору не надано споживачеві окремого письмового документа з детальним розписом загальної вартості кредиту. В долученому до матеріалів справи ПАТ «КБ «Надра» розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, а сам розрахунок проведений поверхнево та є не зрозумілим для споживача. Суми винагороди банку, що вказані у п. 1.3 кредитного договору є несправедливими, так як містять умови щодо збільшення витрат по договору, крім того, враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився. Також, з наданого ПАТ «КБ «Надра» до суду розрахунку заборгованості про нарахування та погашення відсотків, комісії та тіла кредиту вбачається, що існує суттєва різниця між нарахованими відсотками, які підлягають сплаті позичальником та фактично сплаченими ним відсотками. З огляду на викладене, вважає, що умови кредитного договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача. Також, вказує на те, що до матеріалів позовної заяви ПАТ КБ «Надра» не додано жодного дозвільного документа, на підставі якого йому надавався дозвіл на здійснення валютних операцій. Зазначає, що судом першої інстанції вищезазначеним обставинами не надано належної оцінки, з огляду на що рішення є не обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору кредиту, суд першої інстанції вірно виходив з того, що оспорюваний договір був укладений з дотриманням діючого законодавства, судом не встановлено з боку відповідача при укладенні кредитного договору порушень вимог, зазначених в ст.203 ЦК України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину. Крім того, вимоги позивача є недоведеними.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, судом встановлено і підтверджується дослідженими в судовому засіданні і наявними в матеріалах справи доказами, що сторонами укладено кредитний договір №2168/10/07, згідно з умовами якого відповідачу ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 8000 доларів США на строк до 29.10.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % на рік (а.с. 18-19).

ПАТ КБ «Надра» у повному обсязі були виконані зобов'язання за кредитним договором.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №2168/10/07-z від 29.10.2007 року (а.с. 17).

Згідно з квитанцією № 167 в рахунок погашення кредиту 01 грудня 2007 року сплачено 200 доларів США (еквівалентно 1010 гривень 00 копійок) (а.с. 48).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ «КБ «Надра», станом на 20.03.2015 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 15322,37 доларів США або 355335,15 гривень, яка складається з: основного боргу (тіло кредиту) 6149,48 доларів США, відсотків за користування кредитом в сумі 5063,37 доларів США; заборгованості по сплаті комісії, в тому числі простроченої 391,80 доларів США; пені за порушення строків погашення заборгованості по кредиту в сумі 2917,72 доларів США, штрафу за порушення умов кредитного договору в сумі 8000 доларів США (а.с. 5-7).

29.10.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 2168/10/07-z (а.с. 45-46).

Згідно з квитанцією № 346 в рахунок погашення кредиту 04 березня 2008 року сплачено 260 доларів США (еквівалентно 1313 гривень 00 копійок). Згідно з квитанцією № 535 в рахунок погашення кредиту 01 квітня 2008 року сплачено 200 доларів США (еквівалентно 1010 гривень 00 копійок). Згідно з квитанцією № 703 в рахунок погашення кредиту 13 червня 2008 року сплачено 200 доларів США (еквівалентно 970 гривень 86 копійок). Згідно з квитанцією № 680 в рахунок погашення кредиту 14 січня 2011 року сплачено 12 доларів 43 центи США (еквівалентно 98 гривень 86 копійок) (а.с. 49).

Згідно з квитанцією № 141 в рахунок погашення кредиту 05 січня 2009 року сплачено 200 доларів США (еквівалентно 1540 гривень 00 копійок). Згідно з квитанцією № 85 в рахунок погашення кредиту 12 квітня 2011 року сплачено 18 доларів 79 центів США (еквівалентно 149 гривень 64 копійок). Згідно з квитанцією № 155 в рахунок погашення кредиту 06 червня 2011 року сплачено 18 доларів 74 центи США (еквівалентно 149 гривень 42 копійки). Згідно з квитанцією № 655 в рахунок погашення кредиту 18 серпня 2011 року сплачено 12 доларів 49 центів доларів США (еквівалентно 99 гривень 56 копійок) (а.с. 50).

Згідно з квитанцією № 2090 в рахунок погашення кредиту 21 січня 2009 року сплачено 350 гривень 00 копійок. Згідно з квитанцією № 4528 в рахунок погашення кредиту 04 червня 2008 року сплачено 600 гривень 00 копійок (а.с. 51).

Згідно з квитанцією № 17892714 в рахунок погашення кредиту 22 травня 2012 року сплачено 16 доларів США (еквівалент у гривні 127 гривень 86 копійок). Згідно з квитанцією № 17898876 в рахунок погашення кредиту 22 травня 2012 року сплачено 16 доларів США (еквівалент у гривні 127 гривень 86 копійок). З гідно з квитанцією № 6442405 в рахунок погашення кредиту 25 лютого 2013 року сплачено 5 доларів США (39 гривень 97 копійок) (а.с. 52).

Згідно з квитанцією в рахунок погашення кредиту 27.05.2013 року сплачено 25 доларів США (199 гривень 83 копійки). Згідно з квитанцією № 80311551 в рахунок погашення кредиту 27 травня 2013 року сплачено 25 доларів США (199 гривень 83 копійки). Згідно з квитанцією в рахунок погашення кредиту 03 червня 2013 року сплачено 25 доларів США (199 гривень 83 копійки). Згідно з квитанцією № 82123530 в рахунок погашення кредиту 03 червня 2013 року сплачено 25 доларів США (199 гривень 83 копійки). Згідно з квитанцією № 64424075 в рахунок погашення кредиту 25.02.2013 року сплачено 5 доларів США ( 39 гривень 97 копійок) (а.с. 53).

З огляду на зазначені квитанції, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що протягом тривалого часу позивач виконувала умови кредитного договору і у неї не виникали сумніви щодо правомірності його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору. Разом з тим, зі змісту статті 1054 кодексу можна зробити висновок, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обовязок позичальника повернути суму кредиту, що має бути виконано у певний час.

Підписуючи кредитний договір, позичальник погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписанням даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України.

Відповідно до п.д ч. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 року містить аналогічні зобовязальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту, тощо.

Пункт 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту лише конкретизує розпис можливих складових загальної вартості кредиту для споживача. Тобто, йдеться про інформування банком позичальника про ринкові ціни та розмір встановлених законом платежів за послуги та дії, необхідні для укладення договору про споживче кредитування та його реалізації.

Обовязок банку інформувати споживача про вартість додаткових послуг, повязаних з отриманням ним кредиту, кореспондується з правом споживача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не визначають нових, порівняно з Законом, вимог до змісту договору, а стосуються лише особливостей, притаманних договорам про надання споживчого кредиту щодо інформування споживача про сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту.

Підставою для визнання договору недійсним є порушення загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, якою визначено основні критерії чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В даному випадку кредитний договір №2168/10/07 від 29 жовтня 2007 року відповідає всім вимогам чинного законодавства, тому немає підстав для визнання його недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтями 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При розгляді даної справи наявними в справі доказами не встановлено підстав відповідно до ст. 203 ЦК України, згідно з якими необхідно визнати недійсним вищевказаний кредитний договір. Також відсутні підстави вважати, що положення договору є несправедливими або нерозумними, а оцінка надана позивачем, є суто суб'єктивною та випливає з його особистої зацікавленості як сторони договору у зменшенні своїх грошових зобов'язань.

За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Кредитний договір між сторонами укладений в письмовий формі. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускаються у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи, що обов'язки сторін встановлені договором, який має обов'язкову силу для них, ОСОБА_2 є особою зобов'язаною, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що умови договору є несправедливими та такими, що посягають на свободу волевиявлення позичальника не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції, що саме ОСОБА_2 як сторона, яка діяла під впливом обману, повинна довести наявність умислу з боку банку, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману і сам факт обману.

Також, судом першої інстанції надано вірну оцінку доводам позивача про те, що вказані ОСОБА_2 розбіжності зі сплати відсотків та тіла кредиту можуть бути підставою для здійснення перерахунку суми заборгованості, а не визнання кредитного договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, які зроблені судом на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ В.А. Чічіль

Судді: /підписи/ О.А. Лобов

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: