Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання, за касаційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року та додаткове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУ ПФУ в Херсонській області) звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 01 вересня 2005 року між відповідачем та Національною юридичною академією України імені Ярослава Мудрого укладено угоду про співробітництво та підготовку фахівців з вищою юридичною освітою, якою передбачена підготовка кадрів для системи органів Пенсійного фонду України шляхом прийому студентів на перший курс профільного факультету. Оплата вартості навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до вказаної угоди студент зобов'язувався прибути після закінчення академії на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років.

Позивач повідомив відповідача щодо наявності вакансії головного спеціаліста - юрисконсульта в УПФУ в Дніпровському районі м. Херсона, проте відповідач після закінчення вищого навчального закладу не прибув до місця роботи за направленням.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на користь державного бюджету вартість навчання за весь навчальний період в сумі 60 700 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави вартість навчання у розмірі 60 700 грн на рахунок загального фонду Державного бюджету України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 425 грн 30 коп.

У касаційних скаргах заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Також просить скасувати додаткове рішення апеляційного суду та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за замовленням», виходив з того, що відповідач після закінчення навчального закладу не прибув до місця роботи за направленням, а тому з нього підлягає стягненню вартість навчання, яка здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до п. 10 ст. 47 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VІІ «Про вищу освіту» частину 2 статті 52 Закону України «Про освіту» виключено. На зазначені обставини не звернув уваги суд першої інстанції та стягнув з відповідача кошти на підставі закону, який втратив чинність.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

15 вересня 2005 року ГУ ПФУ в Херсонській області на ім'я ОСОБА_3 видано направлення на навчання у Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого на факультеті по підготовці кадрів для Пенсійного фонду України на денну форму навчання.

01 вересня 2005 року Національна юридична академія України ім. Я. Мудрого в особі ректора та ОСОБА_3 уклали угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, за якою ОСОБА_3 зобов'язався прибути після закінчення академії на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Листом від 08 липня 2010 року позивач повідомляв ОСОБА_3 про наявність вакансії головного спеціаліста - юрисконсульта в УПФУ Дніпропетровського району м. Херсона, проте відповідач не прибув після закінчення академії на місце направлення.

Згідно з довідкою - розрахунком вартості навчання та кошторису витрат на підготовку студента вартість навчання ОСОБА_3 випускника 2010 року та витрат на підготовку останнього складає 60 700 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_06_04/pravo1/KP960992.html?pravo=1>

-

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_06_04/pravo1/KP960992.html?pravo=1>

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, та Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 червня 2002 року № <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1996_05_16/pravo1/U077_96.html?pravo=1> 11-2, органи Пенсійного фонду України є органами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1996_05_16/pravo1/U077_96.html?pravo=1> державної виконавчої влади.

Відповідно до п. 2 Порядку формування та розміщення державних замовлень на поставку продукції для державних потреб і контролю за їх виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 лютого 1996 року № 266 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державне замовлення за пріоритетними напрямками, зокрема підготовка фахівців, формується Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції разом з міністерствами, іншими органами державної влади, установами, організаціями.

Пунктом 11 зазначеного Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль за виконанням державного замовлення покладено на державних замовників і Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції.

Згідно із Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Особи, які навчаються за рахуно <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>к державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Замовник послуг з підготовки фахівця має право здійснювати контроль за виконанням цього державного замовлення, а як сторона договору - вимагати виконання його умов та застосування передбачених законодавством і договором наслідків його невиконання, зокрема, вимагати відшкодування до Державного бюджету України вартості навчання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд на зазначене не звернув уваги, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_3 витрат зі сплати судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 425 грн 30 коп., апеляційний суд не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Беручи до уваги те, що на час звернення до суду із указаним позовом Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області було звільнено від сплати судових витрат, то понесені відповідачем вищезазначені витрати мають компенсуватися за рахунок держави.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувані рішення та додаткове рішення апеляційного суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору та розподілу судових витрат між сторонами, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року та додаткове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

О.В. Попович

О.В. Умнова

І.М. Фаловська