У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання частково недійсним наказу про прийняття на роботу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 12 березня 2015 року її було прийнято на посаду контролера-касира операційного відділу ТВБВ № 10004/0459 АТ «Ощадбанк»

у м. Маріуполі, на період відпустки основного працівника ОСОБА_5 до дня її фактичного виходу на роботу, з укладанням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з трьохмісячним випробувальним терміном, з посадовим окладом 2 635 грн на місяць.

23 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до керівництва філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» із заявою, в якій просила дозволу приступити до виконання своїх посадових обов'язків 27 квітня

2015 року, у зв'язку з перериванням відпустки по догляду за дитиною.

Наказом від 24 квітня 2015 року № 78-к контролеру-касиру операційного відділу ТВБВ ОСОБА_5 було дозволено приступити до роботи, у зв'язку з перериванням відпустки по догляду за дитиною.

Також позивачка вказувала, що наказом філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» від 24 квітня 2015 року № 122-к ОСОБА_4 звільнено з роботи відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору. Одночасно прийнято рішення про проведення повного розрахунку та виплату позивачці грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 3 календарних днів, за період роботи з 12 березня 2015 року по 24 квітня 2015 року в сумі

267 грн 21 коп.

На підставі наведеного вище, ОСОБА_4 просила суд визнати незаконним наказ від 24 квітня 2015 року № 122-к про її звільнення та поновити її на роботі; визнати частково незаконним наказ від 12 березня

2015 року № 72/15-к про прийняття її на роботу, в частині визначення строку та визнати його таким, що укладений на невизначений строк; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 616 грн 72 коп., компенсацію за невикористану відпустку -

184 грн 15 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 6 616 грн 72 коп., відшкодувати моральну шкоду в розмірі

5 тис. грн та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» недоплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16 грн 08 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 100 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 з підстав, передбачених п. 2 ст. 36, ст. 117 КЗпП з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (зі змінами), суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що прийняття позивачки на роботу за строковим трудовим договором, звільнення з роботи у зв'язку із закінченням строку дії цього договору проведені у відповідності з вимогами трудового законодавства, а тому підстави для поновлення позивачки на роботі та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Проте, оскільки підприємство не в повному розмірі провело виплату ОСОБА_4 компенсації за невикористану відпусту, позивачка має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в частковому співвідношенні до розміру вказаної заборгованості.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана