Справа № 362/5094/14-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2214/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 19 09.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення суми авансу та штрафних санкцій за невиконання умов попереднього договору ,-

встановила:

У жовтні 2014 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернулася ОСОБА_2 з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму авансу та штрафних санкцій за невиконання умов попереднього договору.

Позов мотивувала тим, що 25 квітня 2014 року між нею та відповідачами було укладено попередній договір щодо укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві приватної власності. Відповідно до умов даного договору до 1 липня 2014 року відповідачі зобов'язалися продати на умовах, встановлених попереднім договором, а позивач зобов'язалася купити у відповідачів на умовах встановлених цим попереднім договором вказану квартиру за суму 521 640 грн. 00 коп.

В якості підтвердження свого наміру купити квартиру, позивачка передала відповідачам аванс - суму грошей в розмірі 17 010 грн.

Відповідачі ухилились від укладення договору купівлі-продажу 01 липня 2014 року укладення основного договору через відсутність у відповідачів правовстановлюючих документів на вказану квартиру.

Сторони усно домовились укласти основний договір 27 серпня 2014 року, однак і тоді договір не було укладено, оскільки відповідачі запросили більшу суму грошових коштів за продаж квартири.

Оскільки відповідачі своєю відмовою укласти основний договір порушили п. п. 1, 4 попереднього договору, позивач просила суд у відповідності до п. 9 попереднього договору стягнути солідарно із відповідачів на її користь грошові кошти передані в якості авансу в розмірі 17010 грн. та штрафні санкції за невиконання умов щодо укладення основного договору купівлі-продажу в розмірі 17010 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом безпідставно не взято до уваги вимоги ч.3 ст. 635 ЦК України, порушення відповідачами умов попереднього договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами, як відчужувачами за попереднім договором, дія якого на час звернення до суду не була припиненою, не було порушено умов цього договору, натомість взяв до уваги відмову від укладення основного договору саме позивачем із цих підстав дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 25 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до умов якого позивач зобов»язавя купити, а відповідачі - продати до 1 липня 2014 року квартиру АДРЕСА_1, на умовах, встановлених цим попереднім договором (а.с. 8).

Згідно з п. 2.3 попереднього договору, в якості підтвердження свого наміру купити квартиру, набувач передає відчужувачам, а відчужувачі приймають на момент підписання цього договору аванс - суму грошей в розмірі 17 010 грн. 00 коп., а залишок суми грошей у розмірі 504 630 грн. 00 коп., набувач зобов'язується сплатити, а відчужувачі зобов'язуються прийняти під час підписання основного договору.

Позивач передала відповідачам аванс в розмірі 17010 грн. в якості підтвердження свого наміру купити квартиру, однак укладення основного договору купівлі-продажу спірної квартири не відбулось у строки, передбачені попередній договором - 1 липня 2014 року, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526, ст. 548 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За вимогами ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку ( у певній термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на у мовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ст. 570 України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За змістом ч.2 ст. 570 ЦК України, у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони давались.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на вимоги ст.ст. 631, 635 ЦК України та виходив з того, що дія попереднього договору не закінчилась, оскільки згідно з п.7 попереднього договору він діє з моменту підписання і нотаріального посвідчення до підписання та нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки згідно з вимогами ч.3 ст. 635 ЦК України зобов»язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку до строку, передбаченого попереднім договором - 1 липня 2014 року між сторонами не укладено, колегія суддів вважає, що зобов»язання, встановлене попереднім договором припинилось в силу вимог ч.3 ст. 635 ЦК України, відповідно на підставі ч.2 ст. 570 ЦК України передана позивачем відповідачам сума у розмірі 17010 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу у цьому ж розмірі.

Також суд першої інстанції безпідставно вважав, що від укладення основного договору ухилився саме позивач, у зв»язку з чим на підставі п.10 попереднього договору сплачена сума авансу повернення не підлягає.

До такого переконання суд першої інстанції дійшов, оскільки 16 лютого 2015 року у судовому засіданні позивач зазначила, що вже придбала іншу квартиру, а тому не має можливості придбавати ще одну квартиру.

Разом з тим, на думку колегії суддів, ця заява позивача від 16 лютого 2015 року не має правового значення, оскільки 1 липня 2014 року у зв»язку з не укладенням основного договору купівлі-продажу квартири через не виготовлення відповідачами правовстановлюючих документів на квартиру, що визнали у судовому засіданні відповідачі, строк дії попереднього договору закінчився, відповідно, припинився обов»язок позивача придбати квартиру.

Отже, суд першої інстанції невірно визначив характер правовідносин сторін, що виникли з наміру сторін укласти в майбутньому договір купівлі-продажу та передачі у зв'язку з цим авансу, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у позивача станом на 16 лютого 2015 року обов»язку придбати спірну квартиру, ухилення позивача від цього обов»язку та необхідність у зв»язку з цим застосування п. 10 попереднього договору щодо неповернення суми авансу позивачеві.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому має бути скасоване з ухваленням нового рішенням про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачів у рівних частках на користь позивача сплаченої суми авансу у розмірі 17010 грн.

Разом з тим позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача штрафних санкцій у розмірі 100% авансу на підставі п.9 попереднього договору задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушень боржником зобов»язань.

Відповідно до положень п.9 попереднього договору, у разі ухилення відчужувачів від укладення основного договору купівлі-продажу, або у разі невиконання ними умов, зазначених у п.5,12 цього договору, або у разі, якщо нерухоме майно не відповідатиме істотним умовам, зазначеним у п.2 цього договору, або уразі втрати, пошкоджена та/або зіпсування нерухомого майна, набувачу повертається сума сплачена ним за цим договором в подвійному розмірі не пізніше трьох днів після останнього дня, передбаченого для укладення основного договору купівлі-продажу, а в разі відмови відчужувачів повернути подвійну суму грошей набувач має право вимагати укладення основного договору в судовому порядку або звернутись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно з проведенням остаточного розрахунку з відчужувачами, або звернутись до суду з позовними вимогами про повернення сплаченого за цим договором авансу та штрафних санкцій у розмірі 100% авансу.

Із змісту вказаного пункту попереднього договору, укладеного між сторонами, випливає, що застосування до відповідачів штрафних санкції у розмірі 100% авансу можливо у разі їх відмови повернути подвійну суму отриманих грошей, а не за ухилення від відчужувачів від укладення основного договору купівлі-продажу, як помилкового вважав позивач.

Разом з тим встановлено, що сплачена позивачем відповідачам грошова сума є авансом, а не завдатком, тому поверненню у подвійному розгляду не підлягає в силу вимог ст. 570 ЦК України, відповідно, невиконання цієї умови договору не слід розцінювати як порушення відповідачами своїх зобов»язань, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2задовольнити частково.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, аванс у розмірі 17010 грн. та судові витрати у сумі 515 грн. 44 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :