Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Маляренка А.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком та земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком та земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 1980 року проживає в жилому АДРЕСА_1.

У другій частині вказаного будинку проживало подружжя ОСОБА_5, які давно померли, проте чотири роки тому вказану частину будинку зайняла дочка померлих ОСОБА_4, яка занедбала житло, а також зайняла земельну ділянку, на якій розташовано спірний будинок і встановила огорожу, чим перешкоджає у користуванні будинком та земельною ділянкою

Уточнивши під час розгляду справи, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні житлом і присадибною ділянкою, шляхом заборони відповідачам користуватися вказаним майном.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесені ними витрати на правову допомогу в сумі 650 грн кожному.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року зазначене рішення районного суду змінено, а саме виключено з його мотивувальної частини твердження, що «присадибна ділянка поділена огорожею згідно межових норм. Огорожа, яка поділяє ділянку встановлена на законних підставах».

У задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про компенсацію витрат на правову допомогу відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог відповідачів про відшкодування витрат на правову допомогу змінити й стягнути на його користь з ОСОБА_1 вказані витрати в сумі 600 грн та 400 грн витрат на оплату судового збору, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд фактично погодився із висновками про безпідставність та недоведеність вимог ОСОБА_1, яка не є власником спірного жилого будинку, а відтак позбавлена права вимоги про усунення перешкод у його користуванні. При цьому апеляційним судом виключено з мотивувальної частини рішення районного суду твердження про те, що «присадибна ділянка поділена огорожею згідно межових норм. Огорожа, яка поділяє ділянку встановлена на законних підставах».

Крім того, судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про компенсацію витрат на правову допомогу у зв'язку з відсутністю доказів оплати такої допомоги відповідачами

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1849/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1808/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1817/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_5/ed_2011_12_20/pravo1/T114191.html?pravo=1> розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_32/ed_2015_02_07/pravo1/T125076.html?pravo=1>) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1768/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 46 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1806/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 56 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1817/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1844/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, ст. ст. 84 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1849/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 88 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 89 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1854/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Апеляційний суд на порушення приписів ст. 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> на зазначене уваги не звернув, не перевірив чи була допущена у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1817/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, до участі у справі особа, яка надавала правову допомогу відповідачам, а також наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу і їх розрахунку, з огляду на викладене не є обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні вищевказаних витрат.

Крім того, у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що у разі, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими ст. 88 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Апеляційний суд наведене також не врахував, та не вирішив питання щодо розподілу судових витрат при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судові рішення апеляційного суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правову допомогу і розподіл судових витрат скасувати.

Справу у вказаній частині передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.В. Маляренко

В.О. Савченко