Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5639/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

13 листопада 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді Смоляра А.О.

при секретарі: Бак М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та повернення її батьку для постійного проживання, -

ВСТАНОВИВ:

В Придніпровський районний суд м. Черкаси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, в якому просить Відібрати малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки ОСОБА_4 Федерації, без позбавлення батьківських прав та передати малолітню доньку батьку - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на постійне місце проживання.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Шлюб між ними на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2013 року розірваний. Від даного шлюбу 14 грудня 2007 року народилася донька - ОСОБА_3. З метою врегулювання питання про утримання неповнолітньої доньки після розірвання шлюбу 30.08.2013 р. між ними було укладено Договір про визначення проживання дитини та порядок сплати аліментів, посвідчений приватним нотаріусом.

Оскільки умови, викладені у Договорі, повністю самочинно були змінені у зв'язку з проживанням ОСОБА_2 у ОСОБА_4 Федерації, він звернувся до суду з приводу визначення проживання дитини та розірвання Договору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2015 року позовні вимоги до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання договору, визначення місця проживання дитини задоволено повністю. Договір про визначення сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участь батьків у вихованні та утриманні дитини визначення місця проживання дитини від 30.08.2013 року розірвано. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 14.12.2007 року, із батьком - ОСОБА_1.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27.05.2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2015 року залишено без змін.

27 травня 2015 року рішення суду першої інстанції вступило в законну силу та підлягає виконанню, але відповідач його не виконує, оскільки не передає доньку батьку на виховання та утримання.

Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена належним чином за місцем останньої реєстрації. Про причину неявки суд не повідомила.

За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі та пояснила, що враховуючи, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва визначено місце проживання доньки з позивачем по справі батьком дитини. Питання щодо врегулювання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо проживання доньки зі ним не може бути вирішено в позасудовому порядку, оскільки юридично ОСОБА_2 змінила місце проживання малолітньої доньки самочинно, так 03.09.2015 року ОСОБА_2 у супроводі невідомих чоловіків підїхала на автомобілі до школи , де навчається донька забрала дитину та вивезла її за кордон незаконно та без згоди батька. Через незаконне вивезення та викрадення дитини позивач вимушений був скласти заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 відносно дитини до Служби безпеки України. Згідно заяви та документів в порядку ст.214 КПК України було внесені дані до ЄРДР про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України. На даний час проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення. Нелегальним вивезенням та самочинним утриманням біля себе дитини, ОСОБА_2 унеможливлює реалізацію позивачем батьківських прав, реалізацію прав власної дитини, нею свідомо порушено законодавство стосовно перевезення дитини через кордон, а також свідомо погіршено умови проживання та навчання дитини. Відповідач своїми умисними та негативними діями не піклується про найкращий розвиток доньки та її умови проживання, виховання.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, що передбачено ч. 1 ст. 160 СК України.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (із змінами і доповненнями), батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. Для повернення та відібрання дитини не потрібно представляти докази створення для неї нормальних умов її виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживатиме.

Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2013 року розірваний, що підтверджується матеріалами справи.

Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК№083054 від 29.12.2007 року.

З метою врегулювання питання про утримання неповнолітньої доньки після розірвання шлюбу 30.08.2013 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про визначення проживання дитини та порядок сплати аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний №1324.

Оскільки умови, викладені у Договорі, повністю самочинно були змінені ОСОБА_2 у зв'язку з її проживанням у ОСОБА_4 Федерації, ОСОБА_1 звернувся до суду з приводу визначення проживання дитини та розірвання Договору.

Так, Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16.01.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про розірвання договору, визначення місця проживання дитини задоволено повністю. Договір про визначення сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участь батьків у вихованні та утриманні дитини визначення місця проживання дитини від 30.08.2013 року розірвано. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 14.12.2007 року, із батьком ОСОБА_1. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 27.05.2015 року рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16.01.2015 року залишено без змін. Вказані факти підтверджуються копіями вказаних рішень, що додані до матеріалів справи.

27 травня 2015 року рішення суду першої інстанції вступило в законну силу та яке відповідно до ст. 14 ЦПК України підлягає виконанню.

Всупереч судовому рішенню, 03.09.2015 року ОСОБА_2 у супроводі невідомих чоловіків підїхала на автомобілі до школи, де навчалася донька, забрала дитину та вивезла її за кордон незаконно та без згоди батька.

Згідно заяви ОСОБА_1 та документів, в порядку ст.214 КПК України було внесені дані до ЄРДР про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України та на даний час проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення.

Враховуючи, що ОСОБА_2 самочинно, без згоди ОСОБА_1, з яким на підставі рішення суду проживала малолітня донька ОСОБА_3, змінила її місце проживання, шляхом її викрадення, тому суд за позовом ОСОБА_1 має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, відповідно до ч.1 ст. 162 СК України.

На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.16 ЦК України, ст.141,151,162,170 СК України, Декларацією прав дитини, ст. 14, ч.3 ст.61, ст.ст. 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та повернення її батьку для постійного проживання - задовольнити.

Відібрати малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку М.Бориспіль, Київської області у матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки ОСОБА_4 Федерації, без позбавлення батьківських прав.

Передати малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України батьку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на постійне місце проживання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий: ОСОБА_6