АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7646/15 Головуючий 1 інст. - Горбунова Я.М.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обгрунтування позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказувала, що 11 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 60 808,20 швейцарських франків строком до 12 вересня 2022 року. Разом з тим, між сторонами укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) в розмірі ліміту 4 000 грн. 21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений також кредитний договір на суму 14 000 доларів США строком до 22 травня 2023 року. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким позивач прийняв на себе право вимоги до відповідачів за кредитним договором. Зобов'язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконують.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 450 296,69 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, шляхом визнання за позивачем права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором з наданням всіх повноважень продавця, в тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Реєстраційної служби ХМУЮ, ВРЖЕУ, нотаріату. Витрати пов'язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки стягнути з відповідачів. Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. Передати предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1, в управління позивача на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Виселити відповідачів, які зареєстровані у вказаній квартирі, що є предметом іпотеки зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Вирішити питання судових витрат.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог позивачі вказували, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є недійсним, оскільки вказаний правочин вчинений без їх участі та не має до них ніякого відношення.

Тому, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 450 296,69 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором з наданням всіх повноважень продавця, в тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Реєстраційної служби ХМУЮ, ВРЖЕУ, нотаріату. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. Передано предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1, в управління позивача на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по 1 147 грн. з кожного. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявники посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Скасовано рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та розподілу судових витрат з відмовою у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в цій частині. В решті - рішення залишено без змін.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 16 вересня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення судом касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги та відмовляючи у зустрічному позові суд першої інстанції виходив з неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, що є підставою для задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а недійсність договору купівлі-продажу кредитного портфелю не доведена зустрічним позовом.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 11 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 60 808,20 CHF строком до 12 вересня 2022 року (а.с.5 т.1).

Разом з тим, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1, укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) в розмірі ліміту 4 000 грн.

21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений також кредитний договір на суму 14 000 доларів США строком до 22 травня 2023 року (а.с.10 т.1).

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності (а.с.17 т.1).

Згідно зі ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Матеріали справи свідчать, що предмет іпотеки, квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності (а.с.21 т.1). Майно, що є у спільній власності осіб, не може передаватися в іпотеку без згоди іншого співвласника (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-96цс13). Предмет іпотеки передана відповідачами в іпотеку за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників (а.с.17 т.1).

За договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором, що забезпечений іпотекою.

За змістом ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Матеріали справи свідчать, що заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 24 липня 2013 року складає 450 296,69 грн., з яких:

-13 818.93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 110 454,71 грн. - заборгованість за кредитом;

-1 252,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 10 012,67 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-41 264,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 329 829,31 грн. - пеня.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 та 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року (№ 6-483цс15) і яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою в тому числі для всіх судів України, поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-58цс15).

Частиною 6 ст. 38 Закону України " Про іпотеку" встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Стаття 4 Договору іпотеки містить пункт 4.4., де вказано, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем та становить 525 300 гривень (а.с.18 т.1).

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням обов'язку з повернення кредитних коштів, та наявності заборгованості. З такими висновками суду належить погодитися.

Разом з цим суд не виконав в повній мірі вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» та не зазначив у рішенні всі відомості, які передбачені зазначеною вище нормою, а саме, з початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час реалізації предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1, але не меншою ніж 525 300 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та відмову у задоволенні зустрічного позову, проте, з урахування вищевказаного, слід зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті».

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,313, 316,317,319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2014 року - змінити.

Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу, але не меншою ніж 525 300 грн. (п'ятсот двадцять п'ять тисяч триста гривень).

Зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: