Справа № 636/4435/15-ц
Провадження № 2/636/2068/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дьоміної О.П.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

22.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову посилалася на те, що між нею та відповідачем - ОСОБА_3, 05 листопада 1999 року Московським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №1272. Від цього шлюбу, 23 серпня 2000 року, у сторін народилася донька, яка на даний момент проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою з місця проживання від 01 вересня 2015 року за № 2217 та колективною заявою за підписом сусідів від 10 вересня 2015 року.

Позивач вказує на те, що одразу після народження доньки, в останньої було діагностовано вроджену патологію центральної нервової системи змішаної (інфекційної, гіпоксично-ішемічної) ґенези - спастичний тетрапарез в стадії контролю голови; симптоматична епілепсія та ряд інших неврологічних та психіатричних захворювань. Тобто, від народження дитина потребувала більше уваги та піклування, а також постійного медичного нагляду, ніж інші діти. Відповідач не бажав брати участь у догляді та вихованні дитини і допомоги надавав мало, а потім допомагав все менше і менше. Подружні стосунки сторін псувалися і у 2002 році фактично припинилися, хоча вони змушені були проживати разом у зв'язку з відсутністю можливості проживати окремо. А 17 травня 2005 року шлюбні відносини були припинені і юридично. Ініціатором розлучення став відповідач, подавши відповідний позов до Московського районного суду м. Харкова, який було судом задоволено рішенням від 05 квітня 2005 року. 17 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (серія НОМЕР_1), актовий запис №471.

ОСОБА_1 вказує, що деякий час вона з відповідачем вимушені були продовжувати проживати у квартирі, що належала йому, але за цей час ОСОБА_3 також не брав участі у догляді та вихованні дитини. Оскільки донька є дитиною-інвалідом і потребує постійного догляду, починаючи з 2005 року позивач не може працювати і змушена була звільнитися з роботи за власним бажанням по догляду за дитиною. При цьому відповідач добровільно не виконував свої обов'язки по утриманню дитини, передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України. Тому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Рішенням судової колегії палати в цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2005 року з відповідача було стягнуто на утримання доньки аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 80 грн. Рішенням Московського районного суду від 12 грудня 2011 року було збільшено розмір аліментів до 1/4 частини всіх доходів відповідача та збільшено суму додаткових витрат до 100 грн. щомісячно. Однак, станом на 01 вересня 2015 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів - 22 820 грн. 03 коп., та додаткових витрат - 3 125 грн. 42 коп. Ті суми, сплату яких все ж-таки відповідач здійснює, на думку позивача, він робить для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності за систематичну несплату аліментів.

У 2006 року Харківською міською радою ОСОБА_1 та її донці було надано ізольовану кімнату, що належала територіальній громаді м. Харкова, в якій вони і мешкають з 2006 року до цього часу.

Це приміщення потребувало вкладення коштів для забезпечення його придатності для проживання дитини-інваліда. Ремонт ОСОБА_1 зробила за власні кошти. Відповідач допомогу в облаштуванні помешкання для проживання дитини не надавав.

Станом на 2013 рік медичним висновком захворювання дитини визнано таким, що відповідає розділу І пункту 3, підгрупа А, підпункту 3.10 Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого спільним наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці і соціальної політики України, Міністерства фінансів України № 454/471/516 від 08 листопада 2001 року. На підставі цього призначено державну соціальну допомогу на дитину-інваліда. На даний час суму державної допомоги проіндексовано.

Витрати на щоденний догляд (щоденне харчування, одяг та інше), а також забезпечення медичного лікування та реабілітації доньки, які встановлені у індивідуальній програмі реабілітації дитини інваліда №12 від 19.02.13 року складають суттєву частку від розміру цієї допомоги.

У 2014 році ОСОБА_1 зверталася до Управляння праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради щодо надання матеріальної допомоги для дитини, але їй було відмовлено, оскільки розмір отримуваної державної допомоги перевищує два прожиткові мінімуми для осіб, що втратили працездатність.

ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що згідно діючого законодавства обов'язок по утриманню дитини є лише частиною обов'язків батьків. Суттєвою і обов'язковою частиною є обов'язок виховувати та розвивати дитину, це включає в себе широке коло дій, зокрема забезпечення духовного розвитку та піклування про здоров'я дитини, тобто надання уваги, піклування і вкладення моральних та фізичних сил, які відповідач не докладав, і аби уникнути контакту із важко хворою дитиною, навіть, на думку позивача, розлучився з нею. При цьому батько не тільки не спілкується з дитиною у повсякденному житті, але навіть не вітає з днем народження. Тобто не виявляє ніякого бажання надавати ОСОБА_4 хоча б мінімальну увагу. Крім того, відповідно до медичних документів, дитина потребує різноманітних заходів лікувального характеру, для частини з яких необхідна згода обох батьків. Під час проходження лікування, виникає необхідність надання згоди на застосування нових чи експериментальних препаратів, оскільки існуючі наразі є не дуже ефективними при тому комплексі проблем із здоров'ям, який наявний у дитини, або необхідна згода батьків на участь у експериментальних групах з лікування, що застосовують нові методи реабілітації. При цьому рішення про таку участь або застосування ліків треба приймати швидко, оскільки кількість доз ліків або місць у групі суттєво обмежена, або медичні препарати не можуть довго чекати у зв'язку з тим, що не підлягають тривалому зберіганню. Але відповідач взагалі не цікавиться справами та здоров'ям дитини, в тому числі і під час перебування у лікарняних закладах, і на контакт не йде. Тим більше, що проживає у Харківській області, в той час як позивач з дочкою - у м. Харкові. Відсутність з боку відповідача турботи та піклування здоров'ям дитини в побуті та під час лікування та реабілітації підтверджують сусіди позивача і співробітники лікувальних закладів.

Крім того, відповідач вже був позбавлений батьківських прав щодо дитини від іншого шлюбу, таким чином він вже зарекомендував себе як такий, що неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки. Виходячи з вищевказаного, позивач вважає, що відповідач виконує свої обов'язки із матеріального забезпечення дитини, передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України, неналежним чином, а обов'язки із виховання та забезпечення здоров'я дитини, передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, взагалі не виконує і виконувати не збирається, а саме від виконання цих обов'язків в значній мірі залежить здоров'я і навіть життя ОСОБА_4. З зазначених підстав ОСОБА_1 і просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві.

Від третьої особи - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, надійшла заява, в якій служба підтримала вимоги позивачки та просила розглянути справу за відсутності їх представника.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не доповів, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб,

в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданим відділом РАГС Московського району м. Харкова 02.11.2000 року, актовий запис №1321 (а.с.4).

Копією медичного висновку №63 про дитину-інваліда віком до 18 років від 26.07.2013 року підтверджується факт того, що неповнолітня ОСОБА_4 має вроджені патологічні захворювання (а.с.17).

Згідно копій рішення суду та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого відділом РАЦС Московського РУЮ м. Харкова 17.05.2005 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано за рішенням суду від 05.04.2005 року (а.с.8,9).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.09.2005 року з відповідача було стягнуто на утримання дочки аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, та додаткові витрати на утримання дочки в розмірі 80 грн. Рішенням Московського районного суду від 12.12.2011 року збільшено розмір аліментів до 1/4 частини всіх доходів відповідача та суму додаткових витрат до 100 грн. щомісячно (а.с.12-14).

Станом на 01.09.2015 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів - 22 820 грн. 03 коп., та додаткових витрат - 3 125 грн. 42 коп. (а.с.15-16).

ОСОБА_1 з донькою проживають за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію №3217 від 01.092015 року, а також колективною заявою жильців даного будинку, які в тому числі і заявляють про те, що облаштування побуту, вихованням, забезпеченням продуктами харчування та реабілітацією дитини займається виключно її мати (а.с.6,7).

Згідно копії трудової книжки позивача від 15.08.1994 року, ОСОБА_1 17.01.2005 року звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною-інвалідом (а.с.10-11).

Копія посвідчення від 26.09.2011 року, серія НОМЕР_3 вказує на те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 є дитиною-інвалідом та отримує державну соціальну допомогу з 01.01.2007 року по 22.08.2016 року в сумі 1033,30 грн. (а.с.18).

Копії медичних висновків, чеків та актів виконаних робіт (а.с.17, 20-29, 30-32) вказують на те, що витрати на щоденний догляд та забезпечення медичного лікування та реабілітації ОСОБА_4, які встановлені у індивідуальній програмі реабілітації дитини інваліда №12 від 19.02.13 року складають велику частку доходу, який отримує позивач. Крім того, відповідно до медичних документів, дитина потребує різноманітних заходів лікувального характеру, для частини яких необхідна згода обох батьків.

Копія рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2005 року вказує на те, що відповідач вже був позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.34).

Згідно висновку управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради від 10.11.2015 року, вказана служба, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Зі змісту цієї статті слідує, що батьки вважатимуться такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. У зв'язку з цим підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини.

Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема позбавлення батьківських прав.

Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ч.1 п.2 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.

Згідно з п.16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення від виконання батьками обов'язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов'язки, але не вчиняють відповідних дій.

Судом було встановлено, що відповідач, маючи можливість виконувати свої обов`язки батька по відношенню до доньки не вчиняє будь яких дій, ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи.

Таким чином, оскільки відповідач не переймається станом здоров`я своєї неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених законом, по її вихованню та матеріальному утриманню суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення останнього батьківських прав і не бачить підстав до відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі ОСОБА_4, і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені права та інтереси дитини. Позивачка буде мати можливість користуватися певними пільгами встановленими в такому випадку їй державою і створювати всі необхідні умови для виховання, утримання своєї дитини (мати державну допомогу, пільгові відпустки, тощо).

В той же час, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу його право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з донькою у відповідності зі ст. 168 Сімейного кодексу України, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідача до виправлення й дасть можливість ОСОБА_3 в майбутньому, при наявності його бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. 150, ст. 155, ст. 164 п.2 Сімейного Кодексу України, п.16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215, 224-232 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в дохід держави у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку можна подати протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: