Справа № 428/9629/15-ц
Провадження № 2/428/2671/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька справу за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на квартиру по праву спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області визнання права власності на квартиру по праву спадкування за законом. В позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що її чоловік ОСОБА_3, та його мати ОСОБА_4, до березня 1988 року були зареєстровані та проживали в однокімнатній кооперативній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Членом кооперативу була ОСОБА_4 16.02.1988 року було постановлено рішення ОЖБК про поліпшення житлових умов ОСОБА_4 наданням вивільненої 2-кімнатної кооперативної квартири АДРЕСА_2, в якій проживав ОСОБА_5 Цим же рішенням виключили ОСОБА_5 з членів ЖБК-16 у звязку з отриманням ним державної квартири. Згідно рішення Виконкому Сєвєродонецької міської ради від 18.03.1988 року ОСОБА_4 було видано ордер на 2-кімнатну кооперативну квартиру№66 будинку №96-а по вулиці Гагаріна, на склад сімї 2 особи згідно черги. 22.03.1988 року ОСОБА_4 отримала разом з чоловіком позивача ордер на вищезазначену квартиру. ОСОБА_4 як член кооперативу станом на 01.10.1988 року повністю сплатила пайовий внесок за квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою ОСББ «Луч», в якого знаходяться архіви по сплаті пайових внесків. Так як на момент виплати ОСОБА_4 усієї суми внесків за кооперативну квартиру приватної власності на квартири у СРСР не існувало, то право власності на цю квартиру вона не реєструвала. 07.10.2000 року ОСОБА_4 померла. До своєї смерті у відповідності з Законом України «Про власність» (який був прийнятий 07.02.1991 року та який втратив чинність 20.06.2007 року) ОСОБА_4 вважається такою, що набула право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, бо сплатила пайовий внесок в повному розмірі. Після її смерті її син, ОСОБА_3, як спадкоємець прийняв спадщину, бо фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент смерті спадкодавиці). Після смерті своєї матері, ОСОБА_3, залишився проживати в успадкованій квартирі: був у ній зареєстрований та постійно проживав, сплачував за отримані комунальні послуги, утримував квартиру. 27.11.2014 року ОСОБА_3 помер. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 залишилася ОСОБА_2 як дружина померлого. За собою право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_3 за свого життя не зареєстрував.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_4, набула право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, і на момент смерті (07.10.2000 року) зазначена квартира належала їй на праві власності. А ОСОБА_3, як спадкоємець прийняв спадщину, бо фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно на момент смерті ОСОБА_3 йому фактично належала на праві власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по її заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3, мотивуючи таке рішення тим, що в неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. Також державним нотаріусом було запропоновано звернутися до суду для вирішення цього питання.

Таким чином, на думку позивача, є всі законні підстави відповідно до чинного законодавства для визнання за нею права власності по праву спадкування за законом на квартиру №66, яка розташована у будинку №96-а по вулиці Гагаріна міста Сєвєродонецька Луганської області, після померлого 27.11.2014 року ОСОБА_3, якому вказана квартира належала у зв'язку з фактичним прийняттям спадщини після смерті його матері, ОСОБА_4, яка померла 07.10.2000 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, наполягав на їх задоволенні, з підстав зазначених у позові.

У судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. При цьому у заяві було зазначено, що відповідач не проти задоволення позовних вимог позивача і постановлення рішення суду і відповідності із діючим законодавством.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що чоловіком ОСОБА_2 був ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 16.08.1975 року серії І-БВ № 255938, а матірю ОСОБА_3 була ОСОБА_4 у відповідності до посвідки про народження серії УЖ № 435907.

До березня 1988 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали в однокімнатній кооперативній квартирі за адресою: АДРЕСА_6. Членом кооперативу була ОСОБА_4 16.02.1988 року було постановлено рішення ОЖБК про поліпшення житлових умов ОСОБА_4 наданням вивільненої 2-кімнатної кооперативної квартири АДРЕСА_2, в якій проживав ОСОБА_5 Цим же рішенням виключили ОСОБА_5 з членів ЖБК-16 у звязку з отриманням ним державної квартири, що підтверджується випискою з протоколу засідання президіума правління ОЖБК №6 від 16.02.1988 року.

Згідно рішення Виконкому Сєвєродонецької міської ради від 18.03.1988 року ОСОБА_4 було видано ордер на 2-кімнатну кооперативну квартиру№66 будинку №96-а по вулиці Гагаріна, на склад сім'ї 2 особи згідно черги, що підтверджується архівним витягом від 20.07.2015 року на № 291/01 та наданою копією ордеру.

ОСОБА_4 як член кооперативу станом на 01.10.1988 року повністю сплатила пайовий внесок за квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_7, що підтверджується довідкою ОСББ «Луч» від 22.06.2006 року №552.

07.10.2000 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 256173. Так як на момент виплати ОСОБА_4 усієї суми внесків за кооперативну квартиру приватної власності на квартири у СРСР не існувало, то право власності на цю квартиру вона не реєструвала. До своєї смерті у відповідності з Законом України «Про власність» (який був прийнятий 07.02.1991 року та втратив чинність 20.06.2007 року) ОСОБА_4 вважається такою, що набула право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, бо сплатила пайовий внесок в повному розмірі.

Після смерті ОСОБА_4 її син, ОСОБА_3, як спадкоємець прийняв спадщину, бо фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент смерті спадкодавиці). Після смерті своєї матері, ОСОБА_3, залишився проживати в успадкованій квартирі: був у ній зареєстрований та постійно проживав, сплачував за отримані комунальні послуги, утримував квартиру.

Судом встановлено, що на зазначену кооперативну квартиру паєнакоплення були сплачені ОСОБА_4 в повному обсязі, але за життя спадкодавець не встигла зареєструвати на своє імя право власності.

Відповідно до п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно п. 3.3 (абзац 32) листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

Таким чином, ОСОБА_4 набула право власності на вказану квартиру, оскільки вона повністю внесла свій пайовий внесок за вищезазначену кооперативну квартиру.

Так як, ОСОБА_4, набула право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, і на момент смерті (07.10.2000 року) зазначена квартира належала їй на праві власності, то ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги прийняв спадщину, бо фактично вступив в управління та володіння спадковим майном,відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент смерті спадкодавиці.

27.11.2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 459960. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 залишилася позивач ОСОБА_2 як дружина померлого.

За собою право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, ОСОБА_3 за свого життя не зареєстрував.

Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по її заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3, мотивуючи таке рішення тим, що в неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст.1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність права власності не встановлена судом.

Згідно ст.382 ЦК України квартира є обєктом права власності.

У відповідності до ч.3 ст.384 ЦК України,- у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його.

Незаконність права власності не встановлена судом, а тому, суд вважає, що не визнане право власності позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності по праву спадкування за законом на квартиру №66, яка розташована у будинку №96-а по вулиці Гагаріна міста Сєвєродонецька Луганської області, після померлого 27.11.2014 року ОСОБА_3, якому вказана квартира належала у звязку з фактичним прийняттям спадщини після смерті його матері, ОСОБА_4, яка померла 07.10.2000 року.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 15 ЗУ «Про власність», ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР від 18.07.1963 року, ст.ст. 328, 382, 384, 392, 1216-1218, 1222, 1261 ЦК України, ст. 10, 11, 57-64, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на квартиру по праву спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1), право власності по праву спадкування за законом на квартиру №66, яка розташована у будинку №96-а по вулиці Гагаріна міста Сєвєродонецька Луганської області, після померлого 27.11.2014 року ОСОБА_3, якому вказана квартира належала у звязку з фактичним прийняттям спадщини після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла 07.10.2000 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник