Справа № 463/3261/15 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/7083/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Мегабанк» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та стягнення штрафу за іпотечним договором, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання правочинів недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним пунктів іпотечного договору, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третьої особи ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

встановила:

Оскарженою ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Відстрочено виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року у вищезгаданій цивільній справі №2-1234/11 (провадження №2/463/46/13) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.05.2007 року: квартири АДРЕСА_1, виселення з квартири АДРЕСА_1 осіб, зареєстрованих в ній до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалу суду оскаржив ПАТ «Мегабанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що квартира АДРЕСА_1 не належить ОСОБА_3 на праві власності, таке нерухоме житлове майно не використовується ОСОБА_3 як місце постійного проживання, а отже останній не належить до кола осіб на яких поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказує, що зважаючи на те, що положення Закону №1304-VІІ не можуть бути застосовані до даних правовідносин відсутні і обставини що утруднюють виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року, а відтак немає жодних підстав для відстрочення виконання судового рішення.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду та відсутність підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм права.

Як вбачається з оскарженої ухвали, ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.05.2007 року, квартири АДРЕСА_1 та в частині виселення з цієї квартири осіб, які в ній зареєстровані до втрати чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Задовольняючи заяву про відстрочку виконання рішення, районний суд виходив з того, що у даній справі наявні обставини, визначені п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які унеможливлюють звернення стягнення на предмет іпотеки.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія виходячи з наступного.

Згідно із ст.589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихі тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчій документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Зазначене свідчить, що відстрочити виконання рішення суду можливо лише у виняткових випадках та за наявності обставин, що утруднюють його виконання.

Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 07 червня 2014 року ( далі - Закону), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Встановлено, що згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно у боржника ОСОБА_3 відсутнє будь-яке нерухоме майно.

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 її загальна площа становить 120,4 кв.м.

Аналізуючи матеріали справи та положення ст. 373 Цивільного процесуального кодексу України, а також Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", колегія суддів приходить до висновку щодо законності оскаржуваної ухвали, оскільки в даному випадку наявні обставини, які утруднюють виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Посилання апелянта на те, що квартира АДРЕСА_1 не належить ОСОБА_3 на праві власності і таке нерухоме житлове майно не використовується ОСОБА_3, як місце постійного проживання, судова колегія не приймає до уваги з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2014 року за ОСОБА_3 визнано право спільної сумісної власності з ОСОБА_5 на вказану квартиру (а.с.179-181, т.3).

Як пояснили в засіданні судової колегії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказане рішення вступило в законну силу та є чинне на даний час.

Той факт, що ОСОБА_3 в силу певних обставин не зміг зареєструвати за собою право спільної сумісної власності не змінює правовий режим квартири.

Отже він, як співвласник квартири, вправі був заявляти клопотання відстрочення виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року.

Також встановлено, що вказана квартира є місцем його проживання.

В акті обстеження умов проживання, який затверджений головою Личаківської РА м. Львова, зазначено, що ОСОБА_3 проживає в даній квартирі (а.с.177, 211, т.3).

Жодних доказів про те, що в ОСОБА_3 є інше житло не представлено, а тому суд правильно прийняв до уваги інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно та встановив, що у боржника ОСОБА_3 відсутнє інше нерухоме майно(а.с.169, т.3).

Таким чином оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, п.4.ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ПАТ «Мегабанк» - відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.