Номер провадження: 22-ц/785/7100/15
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного м. Одеси від 12 квітня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

ПАТ АБ «Порто-Франко» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 та просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,7 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

В обґрунтування позову посилались на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2012 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто суму боргу за договором кредиту № 398/6-10 від 27.10.2010 року в сумі 667702 грн. 15 коп. На даний час рішення суду про стягнення коштів не виконано, майновим поручителем за зазначеним договором є ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2013 року задоволено позов ПАТ АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу в сумі 667702,15 грн. за договором кредиту №398/6 від 27.10.2010 року. Звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 12.11.2007 року за реєстровим №1-1931 та зареєстрована КП «ОМБТІ та РОН» 12.12.2007 року, номер запису 4 в книзі:655пр-57, відповідно до іпотечного договору від 27.10.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі під №4610 шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ АБ «Порто-Франко».

В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_2 не з'явилися, у передбачений законом спосіб повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Від їх представника за довіреністю, ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду на іншу дату у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, однак доказів на підтвердження наявності об'єктивних перешкод з'явитися в судове засідання не надано.

Згідно ч.2ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи те, що представником не надано доказів на підтвердження її зайнятості, у суду апеляційної інстанції відсутні перешкоди для розгляду справи.

Представник ПАТ АБ «Порто-Франко», Чиркін Д.В. підтримав позовну заяву, просив відхилити апеляційну скаргу.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, АКБ «Порто-Франко» згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 17.04.2010 року змінив своє найменування на ПАТ АБ «Порто-Франко».

Судом встановлено, що 04.09.2009 року між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №462/1-09, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 20000 доларів США під 20 відсотків річних строком повернення до 02.09.2011 року, а позичальник прийняв на себе зобов'язання належним чином використати і повернути банку кредит, виплатити відсотки за користування кредитом, комісії у відповідність до умов договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 04.09.2009 року, між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №04-09-09/0 від 04.09.2009 року, відповідно до умов якого, ОСОБА_4 зобов'язалась відповідати в повному обсязі за своєчасне й повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 04.09.2009 року.

27.10.2010 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 398/6-10, на умовах якого банк зобов'язався надати кредитні кошти в сумі 215000 гривень строком повернення до 26.04.2012 року із виплатою 27 відсотків річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку кредит, виплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії відповідно до умов договору та тарифами банку, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення виконання умов кредитного договору від 27.10.2010 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №27-10-2010 від 27.10.2010 року, відповідно до якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 27.10.2010 року.

Крім того, на забезпечення виконання кредитного договору від 27.10.2010 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавцем в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,6 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 12.11.2007 року за реєстровим №1-1931 та яка зареєстрована КП «ОМБТІ та РОН» 12.12.2007 року номер запису 4 в книзі: 655пр-57.

Банк прийняті на себе зобов'язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, надавши обумовлену суму кредитних коштів, однак в порушення вимог договору своєчасно не вносились щомісячні платежі, внаслідок чого виникла заборгованість.

В подальшому сторонами з метою подолання матеріальних складнощів з повернення кредитів було укладено додаткові угоди №№ 2,3 до кредитного договору №398/6-10 від 21.10.2010 року (а.с.16,17), крім того між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_4 було укладено додаткові угоди №№ 1,2 до договору поруки №04-09-09/0 від 04.09.2009 року (а.с.20,21).

Додатковим договором про внесення змін до іпотечного договору від 20.12.2010 року було внесено зміни до п.1 іпотечного договору, з урахуванням додаткових угод до кредитного договору, збільшено суму кредитних коштів до 400000 грн., змінено строк повернення кредиту та відсотків до 26.04.2013 року та процентну ставку - 27%річних.

Про дострокове повернення кредиту позивачем 28.10.2011 року на адресу ОСОБА_2 за вих. №24/2811 було направлено відповідну досудову вимогу, в якій було запропоновано у трьохденний строк з моменту її отримання достроково погасити кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції, також було попереджено про негативні наслідки невиконання вищевказаних вимог, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки, проте вимоги залишилися незадоволеними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2012 року частково задоволено позов ПАТ АБ «Порто-Франко», стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором №462/1-09 від 04.09.2009 року в сумі 14494,41 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором №398//6-10 від 27.10.2010 року в сумі 667702,15 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. У задоволенні інших вимог-відмовлено.

Однак, до теперішнього часу ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4 не здійснили ніяких дій, спрямованих на добровільне виконання рішення суду, тому банком було обрано спосіб захисту своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кредитні зобов'язання між сторонами не припинилися, оскільки борг залишився невиплаченим, договір іпотеки у встановленому законом порядку не припинив свою дію, відтак є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.1ст.598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Пунктом 9 Постанови Пленуму визначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Водночас п.5.1. договору іпотеки від 27.10.2010 року передбачено, що іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за кредитним договором і за цим договором виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором і у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за цим договором та у випадках передбачених цим договором.

Такі умови договору повністю відповідають правилам ст.12 Закону України «Про іпотеку» про те, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачена реалізація предмету іпотеки за рішенням суду шляхом проведення прилюдних торгів.

Згідно пункту 38 Постанови Пленуму, у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 порушив умови кредитного договору № 398/6-10 від 27.10.2010 року та до теперішнього часу не сплатив банку суму заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду, у зв'язку з чим триває прострочення виконання зобов'язання, що згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» є підставою для звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п.1.5 розділу 1 іпотечного договору заставна вартість предмету іпотеки була визначена сторонами в розмірі 511 948 гривень, заборгованість ОСОБА_7 за вищевказаним кредитним договором складає 667 702,15 грн. , що є співрозмірним.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Наявність в іпотечному договорі застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про те, що підписанням іпотечного договору іпотекодавець засвідчив надання своєї згоди іпотекодержателю на здійснення всіх дій, передбачених договором.

Факт укладання договорів не оспорювався, підтверджений документально, відтак є встановленим.

Доводи про недотримання банком вимог про роз'яснення умов іпотечного договору можуть бути підставою для пред'явлення вимог про оспорення договору, однак за відсутності таких договір є дійсним, укладеним на умовах, погоджених сторонами, і тому з таких мотивів не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора при встановленні факту невиконання рішення.

Доводи апеляційної скарги про неправомірне встановлення судом пені в завищеному розмірі, підставою для відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення бути не може, оскільки предметом позову є звернення стягнення, а не стягнення боргу за кредитним договором, розмір боргу встановлений рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 15.08.2012 року, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для цієї справи, ОСОБА_2 не позбавлена права його оскарження.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про стан здоров'я ОСОБА_2 та її вік, оскільки такі підстави не передбачені законом у вигляді підстав для звільнення від виконання зобов'язання, учасником якого вона стала з власної волі.

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

За таких обставин доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного м. Одеси від 12 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: