У Х В А Л А

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 01 листопада 1999 року він надав ОСОБА_4 позику в сумі 6 500 доларів США, яку позичальник зобов'язався повернути частинами у визначені строки, а саме: 15 січня 2000 року - 2 тис. доларів США; 15 лютого 2000 року - 2 500 доларів США; 15 березня 2000 року - 2 тис. доларів США, що підтверджується відповідною письмовою розпискою від 01 листопада 1999 року. Грошові кошти ОСОБА_4 отримав у борг для використання їх в підприємницькій діяльності, зобов'язання за договором позики у встановлений строк не виконав.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з відповідача 6 500 доларів США, що еквівалентно 70 525 грн, та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути судові витрати у справі.

Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 73 525 грн позики за борговою розпискою та 735 грн 06 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, отримавши від позивача у позику грошові кошти, взятого на себе зобов'язання із повернення коштів не виконав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Будь-яких поважних причин пропуску такого строку суду не навів.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 01 листопада 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 6 500 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути частинами у визначені строки, а саме: 15 січня 2000 року - 2 тис. доларів США; 15 лютого 2000 року - 2 500 доларів США; 15 березня 2000 року - 2 тис. доларів США, що підтверджується відповідною письмовою розпискою від 01 листопада 1999 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позики частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, будь-яких поважних причин пропуску такого строку суду не навів.

Справу по суті розглянуто за відсутності позивача.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою про відкладення розгляду справи у зв'язку із погіршенням стану здоров'я (а. с. 70).

Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2096/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Із журналу судового засідання від 16 червня 2015 року вбачається, що заяву позивача про відкладення розгляду справи колегією суддів апеляційного суду було залишено без задоволення та розглянуто справу по суті за його відсутності.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 71 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відмова у позові з наведених підстав можлива у разі обґрунтованості позову. У той же час будь-які висновки в рішенні апеляційного суду з цього приводу відсутні.

Крім того, із касаційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що у зв'язку із розглядом апеляційним судом справи по суті за його відсутності він був позбавлений можливості надати докази (електрофотокопії розписок 2009-2011 років) на підтвердження часткового погашення заборгованості за борговою розпискою, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко