АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Бездітка В.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На час смерті ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка була матір'ю позивача ОСОБА_1 Остання своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини та 27 листопада 2000 року отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частини вказаної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла і позивач вступив у спадщину, отримавши 16 квітня 2003 року свідоцтво про право на спадщину. З вказаного часу ОСОБА_1 зареєстрований та постійно мешкає у вказаній квартирі, дбає про майно, несе витрати по його утриманню. Зазначаючи, що він відкрито, безперервно, добросовісно володіє ? часткою квартири протягом більше 10 років, позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 4.11.1950 р., що набрала чинності для України з 11.09.1997 р., яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, закрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визанчено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи , і , які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 60 ЦПК України) , є законний об'єкт володіння , добросовісність володіння , відкритість володіння , давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.06.1996 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду належала ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Дружина померлого - ОСОБА_3, яка була матір'ю позивача, у встановлений термін звернулась до нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини та 27.11.2000 р. отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частку вказаної квартири.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач у встановлений термін звернувся зі заявою до нотаріальної контори та 16.04.2003 р. отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири АДРЕСА_1. Право власності на ? частку зазначеної квартири за останнім зареєстроване у встановленому законом порядку.

Позивач 23 травня 2003 року був зареєстрований у зазначеному приміщенні, вселився до нього та з того часу постійно мешкає в цій квартирі, що підтверджуються матеріалами справи (а.с.5-8, 9, 45-60).

З довідки, виданою Державним реєстром речових прав на нерухоме майно вбачається, що відомості про власника іншої ? частки квартири АДРЕСА_1 відсутні.

Позивач ОСОБА_1 з 2003 року мешкає у квартирі АДРЕСА_1, знав про те, що ? частини вказаної квартири йому не належить та не належала його матері ОСОБА_3

Наведене свідчить, що у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне володіння чужим майном , а саме : володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності

При заволодінні спірної ? частини вищевказаної квартири позивач знав, що у нього відсутні правові підстави для набуття права власності на цю частину квартири .

За правилами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

ОСОБА_1 не надано суду жодних належних чи допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на спірну частину квартири, а надані позивачем докази спростовують факт добросовісного володіння останнім спірною 1/2 частиною вищевказаної квартири.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Але відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив не із того , що у позивача відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне володіння чужим майном , а те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту , який не відповідає специфіці правовідносин , що склались стосовно спірного майна , що є відкритою спадщиною. Відповідно до ст. 309 ЦПК України , судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково , рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ст. 9 Конституції України , ст. 344 ЦК України ; ст.ст.10-11; 303;304;309 ; 313-315; 317; 319 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :