У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - нотаріус Ковальчук Людмила Ясонівна, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування, визнання договору довічного утримання недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 31 січня 2007 року між ним та ОСОБА_7 укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого остання передала, а він, як набувач, отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 із зобов'язанням довічно забезпечувати ОСОБА_7 утриманням та доглядом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Посилаючись на те, що після оформлення права власності на вказану квартиру він не може реалізувати своє право володіння та користування майном, оскільки в квартирі на умовах найму проживає ОСОБА_5, яка відмовляється звільнити займане житло, просив суд усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності квартирою шляхом виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1.

У квітні 2013 року, ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування, зміну черговості спадкування та визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним, посилаючись на те, що з 2001 року вони проживали однією сім'єю з ОСОБА_7 по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вони були пов'язані спільним побутом, а тому вважає, що набула права спадкування після відкриття спадщини на майно померлої, як спадкоємець четвертої черги за законом на підставі ст. 1264 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1264> та згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1268> прийняла спадщину, оскільки інших спадкоємців першої - третьої черги у спадкодавця немає.

Про існування договору довічного утримання, укладеного 31 січня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не знала, вважає що підпис у вказаному договорі вчинений не померлою, а іншою особою. Крім того, зазначила, що ОСОБА_4 свої зобов'язання щодо утримання (догляду) не виконував, що є підставою для визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - нотаріус Ковальчук Л.Я., про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном задоволено.

Ухвалено усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення ОСОБА_5 з належної на праві власності ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Задовольняючи первісний позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження спірною квартирою як власністю, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з правомірності цих вимог та доведеності факту відмови ОСОБА_5 звільнити спірну квартиру, яку вона неправомірно зайняла.

Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом, суди виходили з того, що ОСОБА_5 не доведено порушення її прав укладеним 31 січня 2007 року договором довічного утримання між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не надано, остання проживала в квартирі, як наймач і сплачувала орендну плату. Встановлено, що волевиявлення ОСОБА_7 на оформлення договору довічного утримання було свідомим і відповідало вимогам діючого законодавства, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна Ю.Г. Іваненко