Справа № 275/851/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2015 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Коваленко В. К., при секретарі - Марієвській Н.А., з участю:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Брусилові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в особі Житомирського РУ до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення ,

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» в особі Житомирського РУ (далі позивач ) звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3( далі відповідачі) про виселення .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.09.2008 року між ПАТ КБ «Прива Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ZRCWGK , за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 75880,66 доларів США строком до 04.09.2018 року. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № ZRCWGK від 04.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, за яким відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 83.30 кв. м., житловою площею 40,80 кв. м. , який розташований за адресою по АДРЕСА_1, Брусилівського району Житомирської області, майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Брусилівського районного суду від 19 січня 2011року звернуто стягнення на предмет іпотеки , а саме: на житловий будинок загальною площею 83.30 кв. м., житловою площею 40,80 кв. м. , який розташований за адресою по АДРЕСА_1, Брусилівського району Житомирської області, шляхом надання банку права продажу будинку від свого імені будь-якій особі покупцеві.

Керуючись вимогами ст. 109 Житлового кодексу України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку», позивач звернувся до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, така вимога залишена відповідачами без задоволення.

За таких обставин, позивач просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку , що є предметом іпотеки розташованому за адресою по АДРЕСА_1, Брусилівського району Житомирської області, та стягнути судові витрати з відповідачів.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, представник за довіреністю Терехов О.Л. надіслав клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення по справі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що виселитись з спірного будинку він не може, так як не має іншого житла для проживання. Просив застосувати мораторій , який забороняє виселення громадян з будинків, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07.06.2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Копія кредитного договору № ZRCWGK від 04.09.2008 року підтверджує, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладено кредитний договір, та відповідачці надано кредитні кошти в сумі 75880,66 долларів США.

Копія договору іпотеки від 04.09.2008 року говорить, що в порядку забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку переданий вказаний будинок, накладено заборону на його відчуження.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 січня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: , а саме: на житловий будинок загальною площею 83.30 кв. м., житловою площею 40,80 кв. м. , який розташований за адресою по АДРЕСА_1, Брусилівського району Житомирської області шляхом надання банку права продажу будинку від свого імені будь-якій особі - покупцеві.

У задоволенні позовних вимог про виселення відповідачки з вказаного будинку судом було відмовлено, оскільки банк не звертався до відповідачки з вимогою про звільнення будинку.

Рішення суду набуло законної сили 31 січня 2011 року.

Копія вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» від 10 грудня 2013 року підтверджує, що позивач звертався до відповідачки з вимогою про добровільне звільнення житлового будинку.

Копія реєстру поштових відправлень від 14 липня 2014 року підтверджує, що відповідачам було направлено рекомендованим листом з повідомленням претензії до боржників.

Згідно з довідками, виданими Брусилівським РС УДМС в Житомирській області від 21.10.2014 року , вих..№ 16/880, вказано , що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані в спірному будинку, а саме: АДРЕСА_1

Згідно відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України від 22.10.2014 року ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2

Згідно Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07.06.2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Зазначений Закон прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

З позову вбачається, що звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки перебуває на стадії виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» підставою для виселення мешканців є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено мораторій щодо стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, суд приходить до висновків про безпідставність вимоги щодо виселення осіб, які там мешкають, на час дії вищевказаної заборони щодо примусового звернення стягнення.

Також, позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідачів іншого житла.

Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57-60, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Законом України «Про іпотеку», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в особі Житомирського РУ до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 про виселення - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. К. Коваленко