Провадження №2/638/2160/2015
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 вересня 2015 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді -Наумової С.М.
при секретарі - Кирилловій К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові, в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, обгрунтовуючи вимоги тим, що 01 червня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 35 000,00 гривень. Вищевказану суму у гривнях відповідач зобовязувався повернути до 01 вересня 2014 року, але у зазначений термін грошові кошти повернуті не були. Тому позивач просить стягнути з відповідача 40 517,17 гривень, а саме: 35 000 гривень- сума заборгованості за договором позики; 1462 гривні 33 коп- сума заборгованості по процентам за користування позикою; 1879 гривень 36 коп.-індекс інфляції за час прострочення заборгованості; 175 гривень 48 коп- 3 % річних; 2000 гривень- моральна шкода, заподіяна неправомірними діями відповідача.
Позивач у судове засідання не з»явилась, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Судова повістка, надіслана на його адресу, зазначену у позові, повернулася без вручення, із відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання.
Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача .
Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до умов договору позики б/н від 01 червня 2014 року відповідачу ОСОБА_2 було надано грошові кошти в позику в сумі 35 000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов'язувався повернути позику у строк до 01 вересня 2014 року.
Відповідно до п.1 Договору сторони погодили, що позикодавець (позивач) передачу грошових коштів здійснив до підписання договору. Відповідно до цього ж пункту договору позики, строк дії договору до 01 вересня 2014 року, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії цього договору .
Згідно п.3 Договору, позикодавець (позивач) має право вимагати від позичальника (відповідача) повернення суми позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 3-х відсотків ві простроченої суми .
Відповідач відповідно до умов договору позики б/н від 01 червня 2014 року зобов'язувався повернути отриману позику та виконати свої зобов'язання згідно з даним договором в повному обсязі. Але свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на момент подачі позову має заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 35 000 грн.
Згідно з ч.1 ст.1049 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При таких обставинах, оскільки між позивачем та відповідачем не було передбачено договором позики сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, а також не було передбачено застереження щодо безпроцентної позики, позивач як позикодавець, з підстав перебачених ч.1 ст. 1048 ЦК України, має право на одержання процентів.
Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України якщо боржник прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.
Окрім того, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Посилалась на те, що в результаті не отримання належних їй коштів, вона була вимушена повністю змінити звичайний устрій свого життя, тривалий час не могла прийти до тями, грошей катастрофічно не вистачало, у неї виникли значні матеріальні ускладнення, в результаті чого вона вимушена була постійно принижуватись та позичати гроші у своїх знайомих та чоловіка ОСОБА_3 Така бездіяльність ОСОБА_2 та його постійні обіцянки, які згодом перейшли у погрози згубно відобразилися на психічному стані всіх членів моєї сім?ї .
У абз.1 і 2 п.3 Постанови пленуму Верховного Суду України ?4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв?язку з погіршенням здоров?я, в порушенні права власності (зокрема інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, в порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з навколишніми людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. ( Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 ).
Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла його, за наявності його провини .
Таким чином, відповідач повинен також відшкодувати позивачу моральну (немайнову) шкоду, заподіяну з вини ОСОБА_2
Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики б/н від 01.06.2014 року, умови якого позивачем було виконано, шляхом надання відповідачу коштів; останній взяті на себе за договором зобов'язання не виконав, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 40 517,17 гривень, а саме: 35 000 гривень- сума заборгованості за договором позики; 1462 гривні 33 коп- сума заборгованості по процентам за користування позикою; 1879 гривень 36 коп.-індекс інфляції за час прострочення заборгованості; 175 гривень 48 коп- 3 % річних; 2000 гривень- моральна шкода, заподіяна неправомірними діями відповідача.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223, 224-226, 293, 294 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики-задовольнити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, суму заборгованості за договором позикиу розмірі 35 000,00 гривень.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, суму за весь час прострочення заборгованості 1879,36 гривень ( з урахуванням індексу інфляції).
Стягнути з відповідача з відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення платежу 175,48 гривень.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, проценти за користування позикою у сумі 1462,33 гривень.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, моральну шкоду у розмірі 2000,00 гривень.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 628,77 гривень.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: