Справа № 307/1133/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача по кредитному договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 14 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

31 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) про захист прав споживача по кредитному договору.

Позивачка зазначала, що 14 серпня 2007 року уклала з відповідачем кредитний договір №MKTWAK04520044, згідно якого отримала кредит в сумі 13743,04 доларів США.

Пунктом 7.1 договору визначено, що кредит надається у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 13736,23 доларів США на наступні споживчі цілі - придбання автомобіля.

Щомісячно, в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 251,67 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди

В 2008 році, під час оплати щомісячного платежу по кредитному договору, в касі Банку позивачку в усній формі повідомили про збільшення вказаного вище платежу.

Вчиняючи такі дії відповідач ніяких додаткових угод чи пропозицій до укладення угод про кредитному договору не надсилав позивачці та не пропонував підписати зміни до графіку погашення кредитного договору.

Посилаючись на порушення Банком п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семі календарних днів з дати її зміни, а без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною, позивачка просила визнати дії публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо підняття процентної ставки по кредитному договору незаконними та такими, що здійснені з порушенням п. 2.3.1 кредитного договору №MKTWAK04520044 від 14 серпня 2007 року, та зобов'язати Банк здійснити перерахунок сплачених нею коштів по вказаному кредитному договору за процентною ставкою, яка діяла на час укладення кредитного договору.

Рішенням Тячівського районного суду від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення обставин справи, просила скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, не може бути підставою для вирішення питання про пропуск позивачкою строку позовної давності по даному позову, оскільки не встановлено судом, коли позивачці стало відомо про це рішення та не з'ясовано питання правомірності підняття відсоткової ставки.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ( ч. 2 197 ЦПК).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як матеріалами справи так і судом встановлено, що 14 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №MKTWAK04520044, відповідно до якого позивачка отримала кредитні кошти строком з 14 серпня 2007 року по 13 серпня 2014 року у вигляді не поновлювальної лінії (далі - Кредит) у розмірі 20610,97 дол. США на наступні цілі: купівля автомобіля - 13462,53 дол. США, сплати одноразової комісії - 136,27 дол. та особистої страховки - 137,43 дол. а також у розмірі 6,81 дол. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державної реєстрі обтяжень рухомого майна зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом п. 7.1 договору (а.с. 9).

Згідно п. 7.3 Кредитного договору забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим Договором виступає застава автомобіля CHEVROLET LACETTI.

У відповідності до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Згідно п.п. 2.3.1 Кредитного договору №MKTWAK04520044 від 14 серпня 2007 року Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний фонд) або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Встановлено, що представник Банку не надав суду доказів про повідомлення позивача згідно умов договору про збільшення розміру відсоткової ставки за користування вказаним вище кредитом. Із пояснення представника Банку вбачається, що позивачу надсилалось повідомлення про підняття процентної ставки за користування кредитом за вказаним кредитним договором, копію якого не може надати суду, оскільки таке знищене архівом Банку.

Разом з тим, відповідач надав суду копію рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року, яким на його думку встановлено підвищення процентної ставки за користування кредитом за вказаним вище кредитним договором.

Суд вірно не взяв до уваги посилання відповідача на вказане рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська, як на доказ збільшення відсоткової ставки за користування кредитом за вказаним кредитним договором від 14 серпня 2007 року, констатувавши, що цим рішенням звернуто стягнення на предмет застави і не встановлено обставини, на які посилається позивачка в даному позові.

Встановивши, що у 2008 році позивачка дізналася про збільшення щомісячного платежу, який складається із суми боргу і процентної ставки та інших обов'язкових платежів, суд прийшов до висновку що в порушення п. 2.3.1 кредитного договору та ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України відповідачем збільшено розмір процентної ставки і відмовив в позові на підставі ст. 257 ЦК України, вважаючи, що звернувшись з даним позовом в суд у 2015 році ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності.

Такий висновок суду не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної даності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Висновок суду про відмову в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону. Суду не надано доказів того, що у 2008 році позивачці було відомо про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №MKTWAK04520044 від 14 серпня 2007 року, а усне повідомлення працівника Банку про збільшення розміру щомісячного платежу не є доказом повідомлення позивачки про таке збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом у розумінні п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 2.3.1 Договору.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду про відмову в позові у зв'язку пропуском строку позовної давності підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2001 року не вирішувалось питання про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом за кредитним договором від 14 серпня 2007 року та необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів збільшення Банком в односторонньому порядку розміру відсоткової ставки за вказаним кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача по кредитному договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: