Справа №2/686/3987/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

28 травня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_2 з вказаним позовом в якому зазначив, що 13 травня 2013 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за яким останній взяв у нього у борг 31972 гривні, що еквівалентно 4000 доларів США та зобовязався повернути борг в строк до 13 травня 2014 року. Взяті на себе зобовязання за вказаним договором ОСОБА_3 не виконав, борг не повернув. За таких обставин, з урахуванням поданих уточнень, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики індексу інфляції та трьох відсотків річних станом на 24.09.2015 рік у загальній сумі 158 023,58 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з урахуванням поданих уточнень. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що між ним та позивачем відсутні будь-які відносини, та він ніколи не отримував від ОСОБА_2 грошові кошти у борг на особисті потреби. Також зазначив, що він, як фізична-особа підприємець тривалий час співпрацював з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з приводу торгівлі та сервісом оргтехнікою. Також зазначив, що з метою забезпечення інтересів ФОП ОСОБА_2, який передавав йому під реалізацію товари з умовою оплати за товар після його продажу, він і писав боргову розписку, проте фактично між ними відносини з надання позики ніколи не виникали. Просив врахувати, що вказана практика існувала між ним не тільки з ОСОБА_2, але й іншими його партнерами. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у звязку з їх безпідставністю, а справу розглянути за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що 13 травня 2013 року між ОСОБА_2, як позикодавцем з однієї сторони, та ОСОБА_3, як позичальником з іншої, був укладений договір позики №2. За умовами вказаного договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у борг 31 972,00 гривні, що станом на день укладення договору еквівалентно 4000 доларів США. Сторонами також було погоджено, що зазначену суму грошових коштів Позичальник зобовязався повернути готівкою в гривнях, що еквівалентно офіційному курсу долара США станом на день повернення позики в строк до 13 травня 2014 року. Позика повертається частинами, у сумі не менше як пять тисяч гривень на місяць. Також сторонами було визначено, що у випадку несвоєчасного повергнення боргу Позичальник зобовязаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Факт отримання ОСОБА_3 обумовленої вищевказаним договором позики суми підтверджений представленою суду розпискою від 13.05.2013 року (а.с.14).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено факт передання позивачем відповідачеві 13 травня 2013 року 31 972,00 гривень.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні у позивача ОСОБА_2 на теперішній час знаходиться оригінали виданої ОСОБА_3 боргової розписки, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобовязання та не повернув позичальнику свій борг.

За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики з урахуванням 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як встановлено з умов укладеного договору Позичальник зобовязався погасити борг 13 травня 2014 року, а отже у розрахунок 3% річних та інфляційних втрат слід обраховувати саме з 14 травня 2014 року.

Сума трьох відсотків річних за весь час прострочення буде складати 164,05 доларів США (4000 доларів США *3% * 499 днів / 100 * 365).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 13 травня 2013 року у національній валюті України (гривні) станом на день постановлення рішення суду у розмірі, еквівалентному 4 000 доларів США (сума боргу) та 164,05 доларів США (3% річних).

Щодо стягнення інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10).

Оскільки сторонами у договорі був визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті (доларах США) суми боргу, а також передбачено, що повернення заборгованості має відбуватися із розрахунку еквіваленту боргу в іноземній валюті, вимоги щодо сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції задоволенню не підлягають.

Таким чином сума заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 13 травня 2013 року становить:

сума основного боргу 85 858,00 гривень (4 000 доларів США * 21,4645 гривень (офіційний курс 1 долар США до гривні станом на 25.09.2015 рік);

сума 3% річних за період з 14.05.2014 року по 24 вересня 2015 рік 3521,25 гривень (164,05 доларів США * 21,4645 гривень (офіційний курс 1 долар США до гривні станом на 25.09.2015 рік).

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1582,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 549, 526, 527, 530, 554, 610, 611, 1054 ЦК України 10, 11, 15, 57, 88, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, заборгованість за договором позики у сумі 85 858,00 гривень, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення еквівалентно 4000 доларам США, а також 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання за період з 14.05.2014 по 24.09.2015 рік включно у сумі 3 521,25 гривень.

В решті у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1582 гривень.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: