Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2559/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Осадчук В. П.
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

11.11.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Сукач Т.О., Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Степ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та змін до нього, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2015 року у задоволенні позовуОСОБА_2 до фермерського господарства «Степ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та змін до нього відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представників відповідача, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах а також обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для її задоволення немає.

Судом встановлено, що позивачка є власником спірної земельної ділянки площею 6,6061 га, розташованої на території Диминської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 29 липня 2006 року (а.с.11).

Вказаний акт видано на підставі розпорядження Новоукраїнської районної державної адміністрації від 11 червня 2004 року № 783-р та від 09 листопада 2005 року №1200-р.

09 вересня 2005 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 і змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_2 (а.с.123). Видача нового державного акта у зв'язку зі зміною прізвища законом не передбачена, тому не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов безпідставного висновку про належність позивачці державного акта, на підставі якого було укладено договір оренди.

В обґрунтування вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та змін до цього договору, які були зареєстровані в Кіровоградській регіональній філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» відповідно 19 лютого 2007 року та 08 грудня 2011 року (а.с.7-8), позивачка посилалася на те, що зазначені угоди не відповідають вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі». Зокрема, в оспорюваних договорах, на думку позивачки, відсутні такі істотні умови, як: кадастровий номер об'єкта оренди; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; умови збереження стану об'єкта оренди (збереження родючості) та умови обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Крім того, у договорах не зазначена нормативна грошова оцінка землі; до договору та змін до нього не додано план-схему земельної ділянки; акт визначення меж земельної ділянки в натурі не є належним; акт приймання-передачі земельної ділянки не містить дату та місце його складання, не зазначені особи, які його складали, та об'єкт оренди.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваного договору оренди (станом на 19 лютого 2007 року) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Частиною другою зазначеної статті було визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Статті 4-5 зазначеного Закону передбачають осіб, які можуть бути орендодавцями та орендарями землі; ст.6 Закону - право оренди землі; ст.11 Закону - ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди; ст.17 Закону - передачу об'єкта оренди за актом приймання-передачі.

З наведеного вбачається, що такі умови як кадастровий номер об'єкта оренди; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка землі не були передбачені статтею 15 Закону як істотні умови договору оренди землі при укланенні між сторонами договору у 2007 році (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору).

Кадастровий номер земельної ділянки зазначено в акті визначення меж земельної ділянки в натурі та акті приймання-передачі земельної ділянки, підписаних стронами (а.с.9). Обставини, на які позивачка посилається як на недоліки вказаних актів, згідно із законом не є підставою для визнання договорів недійсними.

Умови збереження стану об'єкта оренди (збереження родючості) передбачені розділами П,У,УІ договору оренди, в яких зазначені умови використання земельної ділянки з урахуванням вимог сівозміни, використання земельної ділянки з дотриманням її цільового призначення, підвищення родючості землі та інших властивостей (а.с.7).

Умови обмеження (обтяження) сторони у договорі не зазначили, проте це не є підставою для визнання його недійсним, оскільки відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та ст.15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачкою не зазначено в чому саме полягає порушення її прав як орендодавця оспорюваними договорами і які зміни мали б бути внесені до текстів договорів для забезпечення її прав. Тому формальне посилання позивачки на те, що одна із істотних умов договору оренди не зазначена в оспорюваному договорі, за відсутності доказів про те, що це порушує її права, не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

Частиною 4 ст.22 ЗК України встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Згідно з ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки та змін до нього вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою КМУ від 03.03.2004 року №220 ( із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 1724 від 13.12.2006 року, №780 від 3.09.2008 року).

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору оренди землі недійсним.

Рішення суду, яким у визнанні недійсним договору оренди і змін до нього відмовлено, відповідає обставинам справи та вимогам закону, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду, тому вона не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не вирішив усі заявлені позивачкою вимоги, зокрема, щодо скасування державної реєстрації зазначених договорів і повернення земельної ділянки.

Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснив,

що скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 311 ЦПК, можливе, якщо суд першої інстанції розглянув не всі вимоги, які перебувають у нерозривному зв'язку з вимогами, щодо яких ухвалено рішення, і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення. В інших випадках нерозглянуті вимоги передаються на розгляд суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги суд першої інстанції не досліджував і навіть не зазначив їх серед позовних вимог, які він розглядав. За таких обставин передбачених статтею 220 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення немає.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди і змін до нього не перебувають у нерозривному зв'язку з вимогами про скасування державної реєстрації зазначених угод та витребування земельної ділянки, тому можуть бути розглянуті судом першої інстанції по суті після вирішення позовних вимог про визнання договору оренди і змін до нього недійсними.

Керуючись ст.ст. 209, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня

2015 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Степ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та змін до нього залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді