АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Гура А.АВ.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 10 лютого 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна приватною власністю,визнання недійсними договорів та поділ майна,що є в спільній власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 10.02.2015 року відмовлено у клопотанні представника ОСОБА_1 про роз'єднання позовних вимог і дану справу направлено до розгляду за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

Сторони по справі не погодилися з такою ухвалою суду і подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 за договором про надання правової допомоги, ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та повернення справи до Оболонського районного суду м.Києва для продовження розгляду по суті. Апелянт посилається на незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, помилковість висновків суду. Зазначає, що більша частина майна яке є предметом позовів знаходиться в Києві й тому доцільно розглядати спір в Оболонському районному суду м.Києва за місцем знаходження частини нерухомості,що підлягає поділу.

ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову якою роз'єднати позовні вимоги в частині визнання житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 та земельної ділянки № 6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0.2500 га кадастровий номер НОМЕР_1 21 0940002, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 приватною власністю ОСОБА_1 та визнання недійсними договорів: -на проведення ремонтно-будівельних робіт від 19.04.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та СПД ОСОБА_5 ;- позики від 23.07.2007 року та від 28.11.2007 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, після чого позови направити на розгляд до судів першої інстанції. Посилається на те, що відмовивши у задоволенні її клопотання про роз'єднання позовних вимог, суд не урахував що їх спільний розгляд ускладнює розгшляд справи та затягує питання про поділ спільного майна подружжя, наявності відкритого кримінального провадження щодо майна у с.Ясногородка й того, що у матеріалах справи є рішення якими відмовлялося у зміні підсудності за позовними вимогами, заявленими у цьому спорі, у звязку з тим, що більшість спірного майна знаходиться в м.Києві.

В суді апеляційної інстанції кожна з сторін свої апеляційні скарги підтримала з підстав наведених в них.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в цій частині колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_3 у листопаді 2012 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, в якому просив поділити майно яке є їх спільною сумісною власністю як подружжя, зокрема: визнати за ним право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.; 1/8 частину нежитлового будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частину громадської вбиральні, розташованої в АДРЕСА_4; 1/2 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_5 1/2частину земельної ділянки для ведення садівництва, розташованої на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області; 1/2 частину житлового будинку. розташованого по АДРЕСА_2 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 право власності на автомобіль Мітсубіші Грандіз, 2008 року випуску;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 1/8 частину нежитлового будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частину громадської вбиральні, розташованої в АДРЕСА_4; 1/2 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_5 1/2частину земельної ділянки для ведення садівництва, розташованої на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області; 1/2 частину житлового будинку. розташованого по АДРЕСА_2 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 право власності на автомобіль Мітсубіші Грандіз, 2008 року випуску

ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договору на проведення ремонтно-будівельних робіт від 19.04.2010 року,укладеного між ОСОБА_3 та СПД ОСОБА_5 та договорів позики від 23.07.2007 року і від 28.11.2007 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, про визнання її особистою приватною власністю житлового будинку та земельної ділянки по вул. Шевченка, 2 в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області; визнання за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 права власності на 1/4 частину нежилого будинку АДРЕСА_3 та припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 і на 1/4 частину нежилого будинку АДРЕСА_3. Просила також визнати за ОСОБА_3 право власності на громадську вбиральні, що знаходиться в АДРЕСА_4 і земельну ділянку для ведення садівництва у смт.Димер Вишгородськго району Київської області.

Під час розгляду справи сторони уклали мирову угоду, яка ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.07.2014 року була визнана судом.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2014 року ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 14.07.2014 року про визнання мирової угоди скасована, а справу повернуто до продовження розгляду до суду першої інстанції.

При постановленні 10.02.2015 року ухвали про направлення справи за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу нерухомого майна і підлягають застосуванню правила ч.1 ст. 114 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За змістом викладених у пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснень - виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У п.43 вищезазначеної Постанови Пленуму ВССУ зазначено,що якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

ОСОБА_3, скориставшись своїм правом вибору підсудності подав позов до Оболонського районного суду м. Києва, за цим позовом було відкрите провадження у справі, справа розглядалася по суті протягом двох років, постановлені в ній судові рішення переглядалися в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва.

Відповідно до частини четвертої статті 116 ЦПК забороняється передавати до іншого суду справу, яка розглядається судом, незалежно від зміни обставин, що впливають на визначення підсудності справи.

Проте, суд першої інстанції вказаних положень процесуального закону не урахував та безпідставно направив справу для розгляду до Вишгородського районного суду Київської області за місцем знаходження частини нерухомості, яка є предметом спору.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню,а справа поверненню до Оболонського районного суду м. Києва для продовження розгляду і в цій частині апеляційні скарги задовольняються.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження прийнятого судом рішення щодо відмови у роз'єднанні позовних вимог не підлягає апеляційному розгляду виходячи з положень ст.293 ЦПК України в якій наведений вичерпний перелік ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суд,включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 10 лютого 2015 року - скасувати. Справу направити для продовження розгляду до Оболонського районного суду м.Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :

Справа № 756/15797/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4373 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Скрипник О.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.