провадження № 2/760/5342/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2015 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
За участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
25.06.2015 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача відшкодувати матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 2 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 12 000 грн.
Вказаним вироком було встановлено, що 23.04.2013 ОСОБА_3 попросив у ОСОБА_1 велосипед «Кросс Нексагон В2» покататись. ОСОБА_1, знаючи ОСОБА_3 та довіряючи йому, надав йому у тимчасове користування зазначений велосипед, однак ОСОБА_3, маючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном з метою власного збагачення, у цей же день біля станції метро «Святошин» реалізував велосипед невстановленій особі за 500 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2 000 грн.
У зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 2 000 грн., завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, позивач зазначив, що є інвалідом другої групи та має захворювання - цукровий діабет. Він використовував велосипед за рекомендацією лікаря.
Відсутність велосипеда спричиняє позивачу моральні страждання, переживання, викликає пригнічений стан.
Розмір душевних страждань позивач оцінив у 12 000 грн., які просив стягнути з відповідача як моральну шкоду.
У ході судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн., оскільки ринкова вартість велосипеда станом на день розгляду справи збільшилась і складає у середньому 10 000 грн., а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.
25.08.2015 до загальної канцелярії Солом'янського районного суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про надання адвоката у зазначеній цивільній справі, у зв'язку з тим, що він утримується у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області.
29.09.2015 суд направив запит до Четвертого Київського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для прийняття рішення щодо надання ОСОБА_3 безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Закону «Про безоплатну правову допомогу».
09.11.2015 на адресу суду надійшов лист № 59 від 05.11.2015, зі змісту якого випливає, що особою, яка звернулася за наданням вторинної правової допомоги, не надано доказів належності її до суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу, визначених пунктами 1, 2, 8-12 частини першої статті 14 Закону «Про безоплатну правову допомогу».
Судовий виклик відповідача здійснювався з дотриманням вимог, встановлених частиною шостою статті 76 ЦПК.
Відповідач про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Письмові пояснення до суду не надіслав.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача та його представника, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
23.04.2013 приблизно о 17 год. 50 хв. ОСОБА_3 біля будинку АДРЕСА_2 зустрів свого знайомого ОСОБА_1 і попросив у нього в тимчасове користування велосипед «Кросс Нексагон В2» покататись. ОСОБА_1, знаючи ОСОБА_3 та довіряючи йому, надав йому у тимчасове користування зазначений велосипед, однак ОСОБА_3, не бажаючи повертати велосипед власнику, маючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном з метою власного збагачення, у цей же день біля станції метро «Святошин» реалізував його невстановленій особі за 500 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2 000 грн.
Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні доведена повністю і його умисні дії, які полягали у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинені повторно, суд кваліфікував за частиною другою статті 190 КК.
Позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 003325 від 16.11.2009 (а.с. 12).
Згідно з довідкою лікаря Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Солом'янського району м. Києва ОСОБА_1 рекомендовано займатися спортом (можливе катання на велосипеді), оскільки має захворювання цукровий діабет (а.с. 43).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Згідно з частиною четвертою статті 61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, преюдиційність обставин, які встановлені вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 18.12.2014, є обов'язковими для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони відповідачем. Усі інші обставини, в тому числі розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, повинні бути доведені сторонами у загальному порядку.
Суд встановив, що у кримінальному провадженні ОСОБА_1 цивільний позов про відшкодування шкоди не пред'являв, а тому він має право звернутися з такою вимогою в порядку цивільного судочинства на загальних підставах.
Частина перша статті 1177 ЦК передбачає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
На сьогоднішній день спеціальний закон, яким врегульовано відшкодування шкоди особі, потерпілій від кримінального правопорушення, відсутній. Тому суд вважає за можливе застосовувати загальні положення про відшкодування шкоди.
За правилами статті 1166 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (пункт 2).
Отже, обов'язковою умовою застосування цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є наявність в діях відповідача всіх елементів правопорушення.
Факт наявності майнової шкоди, вина, неправомірність дій відповідача та безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між майновою шкодою та протиправними діями, був встановлений вироком Солом'янського районного суд м. Києва від 18.12.2014.
Позивач зауважив, що на момент вчинення кримінального правопорушення вартість велосипеда складала 2 000 грн., однак на момент звернення до суду ринкова вартість велосипеда значно зросла. На підтвердження цього факту позивач надав суду витяги з оголошень в інтернеті, з яких випливає, що ринкова вартість подібних велосипедів на день розгляду справи складає у середньому 10 000 грн. (а.с. 13, 14, 41,42).
За правилами статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками необхідно розуміти втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до статті 1192 ЦК «з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі».
Враховуючи, що позивач є інвалідом та джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, а реальна вартість втраченого майна станом на день розгляду справи є значно вищою за вартість, за якою позивач придбав велосипед, суд вважає за можливе стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК «моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті».
Встановлюючи наявність моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з положень статті 23 ЦК, пункт 2 частини другої якої передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У судовому засідання позивач зазначив, що має захворювання у формі цукрового діабету 1-го типу. Велосипед необхідний йому для зниження рівня цукру у крові та був придбаний ним за рекомендацією лікаря.
Позивач вказав, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення стан його здоров'я погіршився, оскільки через відсутність велосипеду зменшився рівень фізичного навантаження, а придбати аналогічний велосипед у позивача не має можливості.
Суд вважає, що у зв'язку з втратою велосипеда позивач зазнав душевних страждань, які полягали у порушенні звичайного способу життя, погіршенні стану здоров'я, що свідчить про завдання йому моральної шкоди.
З огляду на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди має становити 1 000 грн.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи. Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. за ставками, які діяли на день звернення до суду.
Керуючись статтями 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1192 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2) 10 000 грн. (десять тисяч гривень) матеріальної шкоди та 1 000 грн. (одна тисяча гривень) моральної шкоди.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь держави 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко