Справа № 759/5234/15-ц С
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Гаращенко Д.Р.,

при секретарі: Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» на заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір № ІСКGМСUІ.43838.003, згідно з умовами якого, банк зобов'язувався протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити ліміт у розмірі 2000 грн. на рахунок № НОМЕР_1, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг, зі сплатою 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Кредит надавався на підставі Анкети-Договору позичальника лімітом, зазначеним у п. 2.2 на споживчі цілі. Банк виконав умови договору та надав позичальнику кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. на рахунок № НОМЕР_1, однак ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконав у зв'язку із чим станом на 9 лютого 2015 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 6 332 грн. 99 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач про день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений через офіційний веб-сайт Апеляційного суду м. Києва, оскільки Укрпошта поштові відправлення на територію Автономної республіки Крим на час розгляду апеляційної скарги не здійснює, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 74 ЦПК України.

Представник позивача, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала доводи апеляційної скарги, у зв'язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися, відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір № ІСКGМСUІ.43838.003 від 26 липня 2012 року, згідно з умовами якого банк зобов'язувався протягом 60 днів з моменту укладення цього договору встановити ліміт у розмірі 2 000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг, зі сплатою 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду згідно умов надання банківських послуг (а.с.11-14).

Звертаючись до суду з позовом позивач ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» зазначав, що станом на 9 лютого 2015 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі:- поточна заборгованість по тілу кредиту 2280,00 грн.; - прострочена заборгованість по тілу кредиту 1800,59 грн.; - поточна заборгованість по процентам 109,09 грн.; - прострочена заборгованість по процентам 1586,27 грн.; - сума пені 557,29 грн., а всього на загальну суму 6 332,99 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача є недоведеними, оскільки останнім не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Саттями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 212 ЦПК України).

Не надання банком виписки з особового рахунку НОМЕР_1, з метою перевірки надходження коштів на рахунок відповідача та руху цих коштів не дає підстав вважати виконаними зобов'язання банку про видачі кредиту ОСОБА_4

У порушення ст. ст.10, 57, 58, 60 ЦПК України позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту користування ОСОБА_4 кредитними грошовими коштами та виникнення заборгованості у розмірі, зазначеному у позові, а тому суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відсутність виписки по рахунку не може бути підставою для відмови у позові, колегія суддів відхиляє, адже наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості без виписки по рахунку позичальника не дає можливості перевірити надходження коштів на рахунок, правильність нарахування процентів. В судове засідання представник позивача двічі не з'явився.

Доводи апеляційної скарги, щодо не надання судом першої інстанції стороні позивача строку для усунення недоліків позовної заяви, якщо така не відповідала вимогам 119, 120 ЦПК України, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 11, 27, 31 ЦПК України, позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими їх обґрунтовує, та зазначає докази на підтвердження обставин.

Суддя при вирішення питання про відкриття провадження у справі за поданою позовною заявою не має права давати оцінку доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

У випадку безпідставності заявлених вимог, суд може ухвалити судове рішення про відмову у їх задоволенні. Відповідні роз'яснення містяться і в п. п. 2, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на їх правильність не впливають, а тому підлягають відхиленню, а рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права слід залишити без змін.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: