Справа №339/370/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

за участю позивачки ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської організації Українського товариства мисливців і рибалок про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацій за невикористану відпустку, моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що працювала у відповідача на посаді бухгалтера по сумісництву з 28.06.2009 р. по 23.06.2015р., який при звільненні її з роботи на підставі п.1 ст.35 КЗпП України за угодою сторін, не виплатив заробітну плату за період з 01 по 23 червня 2015року у розмірі 683грн. з врахуванням індексації, середній заробіток за час затримки в сумі 1775грн.68коп., компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 2006року по 2015рік в сумі 4376грн.73коп. ; додаткові відпустки працівникам, що мають дітей за цей же період в сумі 1529грн.22 коп. У зв'язку з незаконністю дій відповідача,позивач просила стягнути на її користь вказані суми, а також заподіяну їй моральну шкоду в сумі 2000грн.

В процесі розгляду справи позивач, з врахуванням того, що їй виплачено заробітну плату за червень 2015року в сумі 624грн. та компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 2012 по 2015роки в сумі 1425грн., уточнила позовні вимоги. Зокрема, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 1495грн., компенсації за невикористані щорічні відпустки у сумі 2622грн. за період з 2006року по 2012рік, за невикористані додаткові відпустки як матері, що має чотирьох неповнолітніх дітей за період 2006-2015роки в сумі 1380грн.34коп. та обов'язати здійснити індексацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Додатково пояснила, що вона працювала на посаді бухгалтера на 0.5 посадового оклада, який визначався згідно штатного розкладу. Відпустки, як основні так і додаткові, їй не надавалися, оскільки заяви на надання відпусток не писала ні вона, ні керівник . Стверджує, що при звільненні передала новому бухгалтеру бухгалтерську документацію , але акт приймання- передачі вона відмовилася підписувати. Накази про надання відпустки видавав попередній керівник і книги наказів знаходять у нього. Не заперечує того факту, що табелі виходу на роботу до 2012року нею не велися, про що був складений відповідник акт-перевірки. Нарахування зарплати за 2006-2012роки відображено на пустографках.

Представники відповідача позовних вимог не визнали та вказали, що оскільки позивач виконувала обов'язки як головного бухгалтера так і касира до 23.06.2015року, то саме на ній лежав обов'язок нарахувати собі заробітну плату і відпускні на день звільнення та виплатити їх, що вона не зробила. Новий бухгалтер ОСОБА_3 03.07.2015р. здійснила нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за червень 2015р. в сумі 624грн. та компенсацію за щорічну відпустки в сумі 1426грн. за період з 2012р. по 2015р. Компенсацію за щорічні відпустки за період 2006-2009роки новий бухгалтер не зміг здійснити нарахування чере те, що колишній керівник та позивачка, як головний бухгалтер, не передали книги наказів за 2006-2009роки, відсутня бухгалтерська документація ( табелі, облікові відомості), на підставі яких можна було б встановити чи надавались відпустки, і відповідно, здійснити компенсацію . Окрім того, в установі відсутні будь-які дані з приводу наявності у позивачки дітей, їх вік, а тому немає підстав здійснити нарахування і додаткових відпусток. На численні вимоги до ОСОБА_1 передати ці документи, або з'явитися в організацію позивачка не реагує. Тому вважають, що ненарахування і невиплата компенсацій за відпустки виникли з вини самої позивачки, яка не зберегла бухгалтерські документи, не надала їх , не нарахувала і не виплатила кошти на день звільнення, що входило в її обов'язки.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 17 лютого 2006 року по 28 червня 2009року (по сумісництву) , із 29 червня 2009року по 23 червня 2015року (за основним місцем праці), працюючи на на посаді бухгалтера .

23 червня 2015року її звільнено за згодою сторін згідно ст. 36 п.1 КЗпП України (а.с.4).

В той же день 23.06.2015року на посаду бухгалтера по сумісництву прийнято ОСОБА_4, яка і приступила до виконання обов'зків, про що видано відповідний наказ ( а.с.80).

В день звільнення позивачки з роботи Болехівська міська організація Українського товариства мисливців і рибалок не провела з нею остаточного розрахунку, зокрема, їй не виплачено заробітну плату за червень 2015року і компенсацію за невикористані відпустки: щорічні та додаткові.

В той же час, позивач при передачі бухгалтерської документації, не надала всі бухгалтерські облікові документи новопризначеному бухгалтеру ОСОБА_5, про що зазначено у акті від 26.06.2015року, який позивач відмовилася підписувати. (а.с.51-55). Зокрема, не було передано головної книги, книги наказів до 2013року, книги нарахування зарплати за 2006-2008роки (а.с.26).

Тому, виходячи із наявної документації, яка передана позивачкою, бухгалтером ОСОБА_3 проведено розрахунок в сумі 2049грн., з яких - 1426грн. - компенсація за невикористані відпустки за 2012-2015роки . Вказану суму відправлено грошовим переказом 06.08.2015року через те, що позивач відмовлялася від їх отримання по місцю знаходження відповідача . Цей факт позивач не заперечувала і зменшила, відповідно, позовні вимоги з врахуванням отриманих сум.

Предстаник відповідача вказував про неможливість нарахування і виплати позивачу компенсації за невикористані основнівідпустки за період роботи з 2006 р. по 2012р. через відсутність книги наказів та бухгалтерської документації ( табелів обліку робочого часу та особових карток) , які б на їх думку , підтверджували наявність підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані щорічні відпустки.

Проте з такими доводами суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1,4 ст. 83 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно до ст.83 КЗпП України, вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи.

У листі №33/13/116-08 від 22.02.2008 р. Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки» йдеться про те, що у випадку, коли працівник з якихось причин не скористався правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (у т.ч. 1 за 2, 5,4 чи більше років), він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки».

Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання.

Доказів того, що відповідач використав основні відпустки за період роботи в матеріалах справи немає.

В той же час суд пропонував відповідачу надати суду письмові пояснення з приводу заявленого у справі позову та у разі невизнання відповідачем позову - надати суду докази на спростування доводів позивача про наявність заборгованості по заробітній платі та по компенсацій за невикористані відпустки. Та роз'яснив наслідки, зазначивши це і в ухвалі суду від 20.10.2015року (а.с.153) , що у разі ненадання доказів на спростування заявлених позовних вимог, - справа буде розглянута на підставі наявних у справі матеріалів.

Пояснення представника відповідача, що на підприємстві відсутні бухгалтерські документи, які б могли підтвердити чи заперечити наявність заборгованості по виплаті компенсацій , не може бути беззаперечним доказом того, що позивачем не доведено підставності своїх вимог. Оскільки, пред'являючи вимогу до відповідача, працівник не зобов'язаний доводити відсутність проведення з ним розрахунку, а відповідач зобов'язаний довести факт розрахунку з позивачем.

Згідно з п. п.4 п.1 ст.14-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. Пенсійний фонд України та його територіальні органи зобов»язані надавати безоплатно саме на вимогу застрахованих осіб) інформацію, що міститься на їх персональних облікових картках у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру.

На підтвердження доводів про неотримання компенсацій за відпусток позивач посилалася, власне , саме на індивідуальні відомості про застраховану особу, які надані згідно ухвали суду Управління Пенсійного фонду України в м.Болехові. ( а.с.184-185).

З їх змісту вбачається., що за весь період роботи з березня 2006 року по травень 2015 року є розмір заробітної, який не перевищує розмір нарахувань за інші місяці цього ж року, що виключає нарахування відпускних, чи компенсації за невикористану відпустку. Тобто, з цих відомостей вбачається, що позивачу нараховувалася лише заробітна плата, з якої утримувалися обов»язкові платежі. Відомості про нарахування відпускних відсутні, тобто такі нарахування не проводилися.

У відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних доказів того, що за період з 17.02.2006 року по 01.01.2012року року відпустки позивачці надавалася та компенсація за невикористану відпустку виплачувалася відповідачем суду не надано.

Тому є обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за вказаний період , оскільки відомостей про те, що у вказаний період позивач використовувала дні відпустки чи отримувала за них грошову компенсацію матеріали справи не містять, проте з розрахунком заборгованостіза стягнення компенсації за щорічні відпустки у розмірі 2622 грн. 67 коп. не можна погодитись.

Виходячи з положень ст.6 Закону України «Про відпустки» та ст.75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік.

Розглядаючи питання щодо розміру грошової компенсації за невикористані відпустки, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Порядок обчислення компенсації за невикористані відпустки затверджений статтею 7 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року ( з наступними доповненнями та змінами), яким передбачено, що компенсація за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року ( за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Так як позивач звільнена з 23 червня 2015 року, то до розрахунку компенсації слід брати заробітну плату за останні 12 місяців до звільнення.

Відповідно до розрахунку відпускних нарахованих відповідачем за 2014-2015роки (а.с.50) та даних Пенсійного фонду, загальна сума заробітної плати позивача за останніх 12 місяців роботи склала - 10154,56грн. (118-144).

Згідно п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати розмір компенсації обчислюється шляхом ділення сумарної заробітної плати за 12 місяців на число календарних днів за рік та одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Беручи до уваги, що тривалість щорічної відпустки позивачки становила 24 календарних дні, то таким чином, за період роботи з 17.02.2006 року по 01.01.2012року року позивач не використала 114календарні дні відпустки ( 2006рік-20днів, 2007-24дні, 2008-24дні, 2009-10днів, 2009-12днів, 2010рік-2 дні, 2011-22 дні).

Звідси, сума компенсації за невикористані дні відпустки за весь період роботи складає 3260,40грн. ( 10154,56 : 355 х 114), яка підлягає стягненню на користь позивача.

При цьому суд не погоджується з тим розрахунком компенсації, який надала позивач, оскільки остання виходила з розміру середньоденної заробітної плати 31,27грн. ( в той час як правильно 28,60 грн. - 10154,56 : 3551) при розрахунку компенсації за 2009-2011роки.

Також судом встановлено, що згідно з свідоцтвами про народження, позивач є багатодітною матір'ю, яка народила чотирьох дітей : ОСОБА_6, 20.06.2000р.н., ОСОБА_7, 28.09.2002р.н., ОСОБА_8, 07.04.2010р.н., ОСОБА_9, 30.04.2013р.н. ( а.с.13-16).

Згідно ст. 19 Закону України «Про відпустки», ст. 182-1 КЗпП (у редакціях, чинних у час правовідносин) - позивач мала право (як багатодітна матір) надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2007 -2009роки - тривалістю 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів і з 2010року - тривалістю 10 календарних днів .

Тому при звільненнні з роботи їй мала бути виплачена грошова компенсація за всі не використані нею дні додаткової відпустки працівника, який має дітей за період з червня 2014року по травень 2015року в кількості 51день , а не 60 днів , як того просить позивач.

Однак зазначена компенсація не була при звільненні нарахована і виплачена, з приводу чого виник спір.

Вважаючи безпідставними позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористані додаткові відпустки як багатодітній матері, відповідач виходив з того, що йому не було відомо, а позивачем в період роботи не надано адміністрації документальних відомостей на підтвердження статусу багатодітної матері.

Проте, з таким твердження , погодитись не можна, оскільки позов ОСОБА_1 обґрунтований не відмовою у наданні додаткової відпустки, а невиплатою при звільненні грошової компенсації, на яку вона, безумовно мала право.

При цьому судом ураховано, що після звільнення позивач надіслані відповідачу копії свідоцтв про народження дітей та просила здійснити компенсацію за невикористані додаткові відпуски ( представник відповідача цього факту не заперечував).

З подібних відносин у листі № 33/116-08 від 22.02.2008 р. Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки» йдеться про те, що у випадку, коли працівник з якихось причин не скористався правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (у т.ч. 1 за 2, 5,4 чи більше років), він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки».

За такими обставинами, розмір компенсації становить 1458,60грн. , виходячи з такого разрахунку :( 10154,56 : 355 х 51) .

Разом з тим суд не вбачається підстав для застосування положень ст.117 КЗпП України до спірних правовідносин, оскільки в день звільнення відповідач мав намір виплатити позивачу зарплату за червень 2015року , однак позивач від отримання нарахованої суми відмовилась.

Що ж до вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно роз»ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», викладених в п. 5, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що неправомірні дії відповідача, пов»язані з позбавленням її належних коштів у вигляді компенсацій за невикористані відпустки , спричинив позивачу моральну шкоду.

Так, оскільки позивачка не довела об'єктивних причин, які б перешкоджали їй у використанні відпусток, в тому числі й відмови роботодавця на письмове звернення, тому слід вважати установленим вину і самої позивачки.

Окрім того, суд приймає до уваги і те що у затримці розрахунку при звільненні позивачки відсутня вина відповідача, оскільки така затримка виникла внаслідок несвоєчасної передачі позивачкою бухгалтерської документації, необхідної для обчислення належних їй до виплати при звільненні сум.

Адже відповідно до ч.8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображення у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Тобто, у період виконання обов'язків бухгалтера, позивачка була відповідальною за ведення бухгалтерського обліку, збереження оброблених документів.

Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. 75, 117, 182-1, 237-1 КЗпП , керуючись ст. 10,59, 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Болехівської міської організації Українського товариства мисливців і рибалок на користь ОСОБА_1 3260 (три тисячі двісті шістдесят) грн.40коп. компенсації за невикористані щорічні відпустки та 1458 (одну тисячу чотириста п' ятдесят вісім) грн. 60 коп. компенсації за невикористані додаткові відпустки по догляду за дітьми з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо особи, які брали участь в справі , не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Головенко О.С