Справа №: 398/3046/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" грудня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.,

з участю секретаря Черкасової Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб при Олександрійському МВ УМВС України в Кіровоградської області, про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, а саме квартирою №99 у будинку № 46 по вул. Семашка в м. Олександрії Кіровоградської області.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності №5432 від 26.11.1993 року та копією технічного паспорту. Відповідач в даній квартирі значиться зареєстрованим, але не проживає з 1996 року, за комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі немає.

З початку 2015 року в неї виникла необхідність оформити субсидії на комунальні послуги, а та обставина, що відповідач зареєстрований в належній їй квартирі не дає їй права скористуватися зазначеними пільгами, суттєво погіршує житлові умови, створює перешкоди в користуванні будинком в зв'язку з чим він несе додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, порушує її право на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном відповідно до ст. 150 ЖК України.

ОСОБА_1 посилається на ч.2 ст.405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідач, як член сімї не користується житлом, визнати його втратившим право користування житловим будинком.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, де вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позовні вимоги визнає повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності №5432 від 26.11.1993 року та технічного паспорту, позивачу належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

Згідно актів КП «Житлогосп» №1914 від 07.11.2014 року та №917 від 05.06.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 1996 року.

Таким чином, суд вважає встановленим, що з 1996 року відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, що перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним їй на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст. ст. 319, 383 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України.

Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про визнання особи втративши право користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст., ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Щодо вимог позивача про зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, то вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Згідно зі ст. 7 цього Закону цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову визнання особи як такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а рішення суду про задоволення такого позову, в свою чергу, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 61, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №99 у будинку № 46 по вул. Семашка у м. Олександрія Кіровоградської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя