АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9728/15 Справа № 203/5267/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Гулієві М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року про відмову у забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Домобуд-2003» про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, за яким просила суд визнати за нею право власності на будівлю НОМЕР_1, загальною площею 1193,4 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1, без додаткових актів введення в експлуатацію.

05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову за якою просила суд накласти арешт на нежитлову будівлю НОМЕР_1, загальною площею 1193,4 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення її заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, районний суд виходив з того, що позивачка посилаючись на те, що в досудовому порядку спір з відповідачами вирішити не вдалось та в неї є обґрунтовані підстави вважати, що відповідачі з метою уникнення своїх зобов'язань можуть відчужити спірне нерухоме майно. Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що відповідно до позовної заяви та наданих до неї документів вбачається, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу не виконання зобов'язань ТОВ «Домобуд - 2003» щодо оплати вартості товару за договором поставки. Умовами п. 6.2 договору поставки сторонами було визначено право постачальника на вирішення саме в судовому порядку питання про визнання власності на нерухоме майно, збудоване з матеріалів, поставлених постачальником в разі невиконання зобов'язання покупцем. Збудоване нерухоме майно, згідно викладених в позові обставин, в експлуатацію не введено. А тому, виходячи з наявних на момент розгляду заяви матеріалів справи відсутні об'єктивні дані, які можуть свідчити про реальну можливість вчинення відповідачами дій по відчуженню спірного нерухомого майна, яке на теперішній час в експлуатацію не введено, фактично є самочинним будівництвом та право власності на яке за будь-яким з відповідачів у передбаченому законом порядку не зареєстровано.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Таке забезпечення допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і ці обставини та докази їм повинні бути викладені в заяві про забезпечення позову.

Згідно до ст. 152 ЦПК України, ч.1- позов забезпечується: п.1 - накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; п.2 забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з витягу реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.02.2008 року відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить незавершене будівництво НОМЕР_1 (96% готовності), ганки літ. в, в1, в2, приямки літ. в4, в3, вхід у підвал літ. в5, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.49) та на яке позивач просила накласти арешт.

Однак суд перевіряє належність відповідачу предмету спору саме на час розгляду справи судом, а вказаний доказ свідчить про реєстрацію права власності станом на 25.02.2008 року.

З виділених матеріалів не вбачається з яких доказів виходив суд першої інстанції зазначаючи про те, що предмет спору не є об'єктом права власності, а є самочинним будівництвом та право власності на яке за будь-яким з відповідачів у передбаченому законом порядку не зареєстровано.

Суду необхідно було перевірити належність спірного майна відповідачу у відповідності до вимог ч.3 статті 153 ЦПК України, що судом першої інстанції не було виконано.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову постановлена з порушенням порядку, встановленого для вирішення питання про забезпечення позову, тому скасовує ухвалу суду і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.304,307, п.3 ст.312, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року про відмову у забезпеченні позову - скасувати, справу направити до цього ж суду на новий розгляд питання про забезпечення позову.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь