АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №211/7900/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1920/К/15 суддя Сарат Н.О.
Категорія № 39 (І) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Четверта Криворізька нотаріальна контора про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та усунення від спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та усунення від спадкування. Уточнивши позовні вимоги просила визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1; усунути ОСОБА_2 від спадкування після її чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 06 березня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 та автомобіля ВАЗ 217230, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У визначений термін вона звернулась до четвертої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка як спадкоємець першої черги. Окрім неї із заявою також звернувся і син померлого - ОСОБА_2

Зазначена квартира належала її чоловіку у порядку спадкування після смерті його матері, а вказаний автомобіль придбавали з чоловіком разом, тому він є об'єктом права спільної сумісної власності.

За час перебування у шлюбі вона разом з чоловіком провели значні ремонтні роботи у квартирі. Було замінено двері, каналізаційну мережу, водогін, проведено загальний ремонт у квартирі, що значно збільшило її вартість, тому вважає дану квартиру також об'єктом спільної сумісної власності і з померлим.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2015 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, поставила питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що нею та її представником заявлялись клопотання про допит свідків, а також про необхідності призначення оцінки вартості спірного майна, проте суд порадившись на місці відмовив в задоволенні даних клопотань не вмотивувавши свою відмову належним чином.

Також, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначила, представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог не надав жодних належних і допустимих доказів своєї позиції. Крім того, зазначила, що суд першої інстанції не з'ясував думку сторін щодо можливості розгляду справи за відсутності представника третьої особи, а також питання щодо отримання третьою особою останньої редакції її позовної заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 06.03.2009 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому у порядку спадкування після смерті його матері та автомобіля ВАЗ 217230, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.8-14).

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалась на те, що зазначена квартира належала її чоловіку у порядку спадкування після смерті його матері, а вказаний автомобіль придбаний разом з чоловіком під час спільного проживання, тому він є об'єктом права спільної сумісної власності. За час перебування у шлюбі вони разом з чоловіком провели значні ремонтні роботи у квартирі, що значно збільшило її вартість. Відповідач ОСОБА_2 батька не провідував, допомоги йому не надавав, в зв'язку з чим просить суд усунути його від спадкування після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як вбачається з матеріалів справи та не оскаржується позивачем, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала квартира АДРЕСА_1

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_1 не відноситься до спільної власності, а є особистою власністю померлого ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Під трудовими затратами слід розуміти особисту або спільну трудову діяльність подружжя, спрямовану на ремонт майна, здійснення його добудови, переробки тощо, що призвело до істотного збільшення вартості майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих та (або) спільних коштів, що спрямоване на поліпшення майна.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Стаття 10 ЦПК України передбачає обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів, як збільшилась у своїй вартості квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві особистої власності ОСОБА_4 проведення ремонту квартири саме по собі не є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснює, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як встановлено судом першої інстанції та було підтверджено в суді першої інстанції позивачем ОСОБА_1 її чоловік ОСОБА_4 не потребував стороннього догляду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних і допустимих доказів умисних дій чи бездіяльності спадкоємця ОСОБА_2, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідків, а також про необхідності призначення оцінки вартості спірного майна, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не з'ясував думку сторін щодо можливості розгляду справи за відсутності представника третьої особи, а також питання щодо отримання третьою особою останньої редакції її позовної заяви не є підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги доведені, а відповідачем не наведено жодних підстав, що тягнуть скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення районного суду залишає без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: