У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі - ТУ ДСА України в Сумській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з нього 110 000 грн, набутих на правовій підставі, яка згодом відпала.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та вніс на депозитний рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми кошти в розмірі 110 000 грн.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_2 на 25/100 частини квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_1 право власності на 25/100 частини вказаної квартири та вказано, ТУ ДСА України в Сумській області перерахувати ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 110 000 грн, які внесені на р/р ТУ ДСА України в Сумській області за платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 299178. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 травня 2014 року зобов'язано ТУ ДСА України в Сумській області повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 110 000 грн, які внесені на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Сумській області за платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 2998178.

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про повернення внесених коштів на депозит суду на підставі вказаної ухвали апеляційного суду та 03 червня 2014 року кошти у розмірі 110 000 грн перераховані відповідачу на рахунок згідно з платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 2998178.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено у силі рішення суду першої інстанції.

25 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до ТУ ДСА України в Сумській області із заявою про перерахування їй коштів на підставі рішення суду першої інстанції, які внесені на р/р ТУ ДСА України в Сумській області за платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 2998178 та 10 січня 2015 року вказані кошти перераховані їй згідно з платіжним дорученням від 29 грудня 2014 року № 85.

Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, позивач вказував, що у відповідача відпала підстава володіти майном (коштами у розмірі 110 000 грн), оскільки рішенням місцевого суду визнано за ним право власності на частину квартири і кошти, які призначені для компенсації вартості частини квартири знаходяться у нього, тому вважав, що ці кошти набуті ним на правовій підставі, яка згодом відпала, у зв'язку із чим просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2015 року, позовні вимоги ТУ ДСА України в Сумській області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТУ ДСА України в Сумській області кошти в сумі 110 000 грн - майно, набуте на правовій підставі, яка згодом відпала. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_2 на 25/100 частини квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 110 000 грн. Визнано право власності за ОСОБА_1 на 25/100 частини квартири АДРЕСА_1. Вказаним рішенням вирішено перерахувати ТУ ДСА України в Сумській області на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 110 000 грн, які були внесені на р/р ТУ ДСА України в Сумській області за платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 2998178. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 448 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2014 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 350 грн компенсації судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 травня 2014 року зобов'язано ТУ ДСА України в Сумській області повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 110 000 грн, які були внесені на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Сумській області за платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 2998178.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2014 року скасовано, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року залишено в силі.

ОСОБА_1, звертаючись до ОСОБА_2 з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні, вніс на депозитний рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми кошти 110 000 грн згідно з платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 2998178 як внесення застави у справі № 592/10917/13-ц для компенсації ОСОБА_2

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ТУ ДСА України в Сумській області із заявою про повернення йому грошових коштів у розмірі 110 000 грн. ТУ ДСА України в Сумській області на рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 110 000 грн.

У подальшому ОСОБА_1 не вносив на депозитний рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми грошові кошти для компенсації ОСОБА_2

25 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до ТУ ДСА України в Сумській області із заявою про перерахування їй коштів на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми в розмірі 110 000 грн, які внесені на р/р ТУ ДСА України в Сумській області за платіжним дорученням від 28 листопада 2013 року № 2998178, та 10 січня 2015 року кошти були перераховані згідно з платіжним дорученням від 29 грудня 2014 року № 85.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. 1212 ЦК України та виходив з того, що у ОСОБА_1 підстава володіти коштами у розмірі 110 000 грн відпала, оскільки діє рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року, яким вирішено перерахувати ТУ ДСА України в Сумській області на користь ОСОБА_2 вказані грошові кошти.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Повноваження Державної судової адміністрації України визначені статтею 149 цього Закону.

Порядок бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02 квітня 2014 року № 372 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 16 квітня 2014 року за № 426/25203 (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про операції з грошовими коштами, розрахунками в національній та іноземних валютах із дебіторами та кредиторами бюджетних установ. Норми цього Порядку застосовуються бюджетними установами (далі - установа).

Депозитними рахунками є рахунки, які відкриваються в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) та/або установах банків для обліку депозитних сум, які з настанням відповідних умов підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням.

Пунктом 1.2 Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України віл 26 грудня 2013 року № 242, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 23 січня 2004 року за № 106/8705 (далі - Інструкція), передбачено, що депозитні рахунки - рахунки, які відкривають в органах Державного казначейства та/або установах банків за коштами, які отримали бюджетні установи в тимчасове зберігання згідно з законодавством (без права користування цими коштами, що перебувають на цих рахунках) і з настанням відповідних умов належать поверненню або перерахуванню за призначенням.

Згідно з п. п. 3.7, 3.8 Інструкції для обліку руху і наявності коштів установи, які зберігаються на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства України, призначено рахунок 32 «Рахунки в казначействі» з розподілом на субрахунки, зокрема 325 «Спеціальні реєстраційні рахунки для обліку депозитних сум».

На субрахунку 325 «Спеціальні реєстраційні рахунки для обліку депозитних сум» обліковуються депозитні кошти, які надійшли на ім'я установ і з настанням відповідних умов підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що кошти, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, не є бюджетними коштами і функція розпорядника бюджетних коштів на них не поширюється, тому вказані кошти, які перебували на рахунку, відкритому в органах Державного казначейства, є коштами, які отримані в тимчасове зберігання (без права користування цими коштами, що перебувають на цих рахунках) і з настанням відповідних умов належать поверненню або перерахуванню за призначенням.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, які прямо передбачені частиною п'ятою статті 11 ЦК України.

У справі, яка переглядається, кошти у розмірі 110 000 грн, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду першої інстанції та на підставі ухвали суду апеляційної інстанції від 20 травня 2014 року повернуті йому, не є коштами (майном) безпідставно отриманими ним, оскільки ці кошти отримані ним не за рахунок ТУ ДСА України в Сумській області, не є шкодою у вигляді зменшення або незбiльшення майна у позивача, а також існувала правова підстава для їх отримання, тому положення ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Виходячи з викладеного, судами попередніх інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені ними рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2015 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова