У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2014 року та рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договором позики в розмірі 92 703 доларів США, еквівалентному за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, 3% річних від простроченої поверненням частини позики в сумі еквівалентній 23 388 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, неустойки в розмірі 5 164 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував неналежним виконанням відповідачами умов договору позики, укладеного між ними в частині повернення йому грошових коштів в сумі 273 600 доларів США на умовах та у строки визначені у цьому договорі та просив стягнути з відповідачів проценти за користування грошовими коштами, 3% річних за невиконання грошового зобов'язання та неустойку за порушення строків повернення грошових коштів.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 6 091 915,36 грн, з яких проценти за користування коштами та три проценти річних від простроченої частини позики в сумі 927 915,36 грн, неустойку за прострочення зобов'язання у сумі 5 164 000 грн та судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року, заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки за прострочення зобов'язання змінено, зменшено суму неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 з 5 164 000 грн до 1 220 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів процентів за користування позикою та 3% річних за неналежне виконання відповідачами умов договору позики, суд першої інстанції, з висновками якого погодився в цій частині й апеляційний суд, виходив з доведеності позовних вимог.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру неустойки, апеляційний суд зауважив, що до вимог про стягнення неустойки поширюються положення ст. 258 ЦК України, за якими позовна давність до таких вимог встановлюються в один рік та взявши до уваги власний розрахунок, зменшив розмір цієї неустойки.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 січня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за № 249, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальникам, а позичальники прийняли солідарно валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 197 тис. доларів США (а.с.17). Позичальники зобов'язувались солідарно повернути позикодавцю валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 197 тис. доларів США не пізніше 29 липня 2009 року у порядку та у строки визначені у договорі, зокрема, не пізніше 28 лютого 2009 року - 5 тис. доларів США, не пізніше 29 березня 2009 року - 5 тис. доларів США, не пізніше 29 квітня 2009 року - 5 тис. доларів США, не пізніше 29 травня 2009 року - 5 тис. доларів США, не пізніше 29 червня 2009 року - 5 тис. доларів США, не пізніше 29 липня 2009 року - 172 тис. доларів США.

Пунктом 4 договору позики передбачено, що за прострочення будь-якого строку (п. 1 цього договору) виконання зобов'язання по поверненню позики позивальники (відповідачі) зобов'язується сплатити солідарно на користь позикодавця (позивача) штраф у розмірі 2 тис. грн. за кожний день прострочення починаючи з шостого дня прострочення.

24 липня 2009 року між сторонами було підписано нову редакцію договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. від 29 січня 2009 року за № 249 (а.с. 18), за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникам, а позичальники прийняли солідарно валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 225 тис. доларів США. Позичальники зобов'язувались солідарно повернути позикодавцю валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 225 тис. доларів США у порядку та у строки визначені у договорі, а саме: не пізніше 24 липня 2009 року - 10 тис. доларів США, не пізніше 29 серпня 2009 року - 5 500 доларів США, не пізніше 29 вересня 2009 року - 5 500 доларів США, не пізніше 29 жовтня 2009 року - 5 500 доларів США, не пізніше 29 листопада 2009 року - 5 500 доларів США, не пізніше 29 грудня 2009 року - 5 500 доларів США, не пізніше 29 січня 2010 року - 187 500 доларів США. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за № 3019. За умовами цього договору позикодавець передав позичальникам 28 тис. доларів США (п. 11).

Пунктом 5 нової редакції договору позики передбачено, що за прострочення будь-якого строку (п. 1 цього договору) виконання зобов'язання по поверненню позики позивальники (відповідачі) зобов'язувались сплатити солідарно на користь позикодавця (позивача) неустойку у розмірі 4 тис. грн. за кожний день прострочення починаючи з шостого дня прострочення.

28 січня 2010 року між сторонами було підписано додатковий договір № 1 до нової редакції договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. від 24 липня 2009 року за № 3019 (а.с. 19), за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникам, а позичальники прийняли солідарно валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 273 600 доларів США. Позичальники зобов'язувались солідарно повернути позикодавцю валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 237 600 доларів США у порядку та у строки визначені у договорі, а саме: не пізніше 28 січня 2010 року - 25 500 тис. доларів США, не пізніше 29 лютого 2010 року - 6 350 доларів США, не пізніше 29 березня 2010 року - 6 350 доларів США, не пізніше 29 квітня 2010 року - 6 350 доларів США, не пізніше 29 травня 2010 року - 6 350 доларів США, не пізніше 29 червня 2010 року - 6 350 доларів США, не пізніше 29 липня 2010 року - 216 350 доларів США. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за № 159. За умовами цього договору позикодавець передав позичальникам грошові кошти в розмірі 48 600 доларів США (п. V). Також сторонами погоджено, що всі інші умови зберігаються відповідно до нової редакції договору позики.

Судами встановлено, що відповідачами на виконання умов договору позики було сплачено 26 450 доларів США, що підтверджується самим позивачем у позовній заяві.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 23 травня 2011 року було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути солідарно з позичальників ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 борг у сумі 247 150 доларів США, який позичальники повинні були солідарно повернути не пізніше 29 липня 2010 року (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 256, 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив фактичні обставини в повному обсязі справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам, зокрема, вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами та 3% річних за невиконання відповідачами зобов'язань за договором позики та неустойки за прострочення грошового зобов'язання, не перевірив дійсного розміру заборгованості відповідачів перед позивачем, чи був сплачений відповідачами платіж в розмірі 25 500 доларів США, оскільки зі змісту додаткового договору № 1 до нової редакції договору позики від 28 січня 2010 року вбачається, що позичальники повинні були сплатити черговий платіж за договором не пізніше 28 січня 2010 року у розмірі 25 500 доларів США, тобто не пізніше дня укладення цього договору.

Водночас, судом першої інстанції залишено поза увагою наявний в матеріалах справи виконавчий напис, вчинений 23 травня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за яким запропоновано стягнути солідарно з позичальників ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 борг у сумі 247 150 доларів США, який позичальники повинні були солідарно повернути не пізніше 29 липня 2010 року, вказаній обставині не надано жодної оцінки та не звернуто уваги, що на момент вчинення цього виконавчого напису діяли умови додаткового договору № 1 до нової редакції договору позики, не перевірено чи виконаний був цей виконавчий напис у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (штрафу), процентів за користування грошовими коштами та 3% річних за неналежне виконання відповідачами зобов'язань за договором позики, суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок наведений позивачем, не перевіривши належним чином порядку такого нарахування, оскільки за домовленістю сторін після укладення договору позики від 29 січня 2009 року, було окремо 24 липня 2009 року укладено нову редакцію до цього договору та 28 січня 2010 року укладено додатковий договір № 1 до нової редакції договору позики, а отже проценти за користування грошовими коштами та інші нарахування за невиконання відповідачами грошових зобов'язань за умовами договору повинні обчислюватись за кожним договором окремо, оскільки подальша редакція договору позики передбачає припинення попередніх зобов'язань щодо таких нарахувань.

Судом першої інстанції не визначено правову природу неустойки, стягнення якої передбачено умовами договору, оскільки зі змісту договору позики від 29 січня 2009 року (п. 4) за прострочення будь-якого строку виконання зобов'язання по поверненню позики позичальники повинні сплатити штраф в розмірі 2 тис. грн, в той час як в подальшому в новій редакцій договору позики пункт з таким змістом визначав неустойку, проте не зазначено в якому вигляді.

Апеляційний суд в порушення ст.ст. 212-215, 303, 305 ЦК України, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, вирішуючи питання щодо зменшення розміру неустойки за прострочення грошового зобов'язання застосував положення ст. 268 ЦК України без відповідної заяви відповідачів щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності, залишивши поза увагою положення ч. 3 ст. 551 ЦК України якою суду надано можливість зменшити розмір неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд апеляційної інстанції в іншій частині належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2014 року та рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук