АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1796/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1258/15Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року до місцевого суду звернулося ТОВ «АТП-2004» з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, які в подальшому було збільшено.

Позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ТОВ «АТП-2004» з 16.01.2012 року по 14.03.2014 року на посаді водія автотранспортних засобів. 29 червня 2012 року близько 09,20 год. в смт. Липова Долина Сумської області з вини ОСОБА_2 була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року у справі № 581/190/14-ц за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004», Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП, позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь майнову і моральну шкоду, а з ТОВ «АТП_2004» франшизу і моральну шкоду та вирішено питання стягнення судового збору на користь держави. Вказане рішення суду позивач, як роботодавець ОСОБА_2, виконав в повному обсязі. А тому, просив стягнути з відповідача в порядку регресу 3118,71 грн. матеріальних збитків, а також понесені судові витрати по справі.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004» 3118 грн. 71 коп. матеріальних збитків.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оцінка доказів проведена невірно, судом порушено норми матеріального і процесуального права. Вважає, що його вина у скоєнні ДТП не доведена, оскільки відсутні постанови про притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, зясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебував з Товариством з обмеженою відповідальністю «АТП-2004» в трудових відносинах з 16 січня 2012 року до 14 березня 2014 року включно.

Згідно наказу №6-ОС від 16 січня 2012 року, відповідач був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів по 3-му класу, а наказом №33-ОС від 14 березня 2014 року він був звільнений з посади за п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штатів.

29 червня 2012 року близько 09 години 20 хвилин в смт. Липова Долина Сумської області відповідач, виконуючи трудові обовязків, керував автомобілем НОМЕР_1 з причепом по вулиці Горького. Назустріч йому рухався громадянин ОСОБА_3 на велосипеді. Під час розїзду відбулося зіткнення між велосипедом та причепом автомобіля, яким керував ОСОБА_2 В результаті дорожньо-транспортної пригоди громадянин ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004» на його користь 500 гривень франшизи, 2550 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також стягнуто з ТОВ «АТП-2004» судовий збір на користь держави в сумі 68 грн.71 коп.

ТОВ «АТП-2004» рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року виконало повністю шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_3 2550 грн. моральної шкоди та 500 грн. франшизи, що підтверджується платіжними дорученнями № 779578977 та №779578976 від 31 липня 2014 року. Також, сплачено судовий збір на користь держави в сумі 68,71 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 04 грудня 2014 року.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційне провадження було зупинено до розгляду Апеляційним судом Сумської області апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року у справі № 581/190/14-ц (номер апеляційного провадження 22-ц/788/867/15) за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004», Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем позовні вимоги доведені належними та допустимим доказами, а тому, враховуючи норми чинного законодавства, вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з даними висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Враховуючи встановлені обставини по справи, вірними є висновки місцевого суду про те, що оскільки шкода була заподіяна відповідачем під час виконання трудових обовязків, а працівник несе відповідальність за свої дії перед підприємством, право регресної вимоги до останнього виникає з часу виплати підприємством сум третім особам, що документально підтверджено належними доказами.

Аналогічні розяснення дані в п. 6, 11 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» , з яких вбачається, що фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобовязанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути предявлено протягом трьох років із дня виконання зобовязання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Відповідно до встановлених судом обставин вбачається, що позивачем за шкоду завдану його працівником (відповідач у справі) 31 липня 2014 року було перераховано на рахунок ОСОБА_3 кошти на відшкодування моральної шкоди 2550 грн. та франшизи в сумі 500 грн. Також, позивачем було сплачено судовий збір на користь держави в сумі 68 грн. 71 коп. Всього позивачем було сплачено кошти в сумі 3118,71 грн. Вказані суми були стягнуті з ТОВ «АТП-2004» рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року.

Таким чином, ТОВ «АТП-2004» здійснило відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм ОСОБА_2 та сплатило стягнутий судовий збір на користь держави, що свідчить про виконання рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року в повному обсязі.

А тому, саме з цього моменту між позивачем ТОВ «АТП-2004» та відповідачем ОСОБА_2 виникли правовідносини, які носять регресний характер.

Апеляційним судом Сумської області розглянута апеляційна скарга ОСОБА_2 по цивільній справі № 581/190/14-ц (номер апеляційного провадження 22-ц/788/867/15) за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004», Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року залишено без змін.

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004», Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП Липоводолинським судом Сумської області було встановлено винність водія ОСОБА_2 в скоєнні ДТП, в результаті якого потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які призвели до значного погіршення здоровя, і встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності у виді другої групи інвалідності загального захворювання. Також було встановлено, що порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, перебуває у прямому причинному звязку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, судом було встановлено розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Обставини, які встановлені при розгляді інших справ та які стосуються предмету спору, не підлягають додатковому доказуванню (ч.3 ст. 61 ЦПК України).

Рішення суду, які набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян. Ігнорування рішень судових інстанцій, які мають преюдиційне значення є неприпустимим та порушує принцип обовязковості судових рішень.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що його вини в скоєнні ДТП немає, оскільки відсутні постанови про адміністративне правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Колегія суддів вважає, що ці доводи не підлягають оцінці, оскільки стосуються предмету позову в іншій справі, були предметом апеляційного розгляду в Апеляційному суді Сумської області під час перегляду рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 червня 2014 року та знайшли своє відображення в ухвалі апеляційного суду від 02 липня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в повній мірі ґрунтуються на законі та норми матеріального і процесуального права застосовані вірно.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1