Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Стайл-Т», про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 грудня 2007 року між банком, товариством з обмеженою відповідальністю «Стайл-Т» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено генеральний кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальникам 19 200 000 грн.

15 липня 2008 року між Банком та відповідачами було укладено договори поруки, відповідно до умов яких вони зобов'язалися відповідати перед позивачем за борговими зобов'язаннями позичальників.

Посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_5 заборгованість за відсотками у сумі 317 280,70 грн та пеню у сумі 99 721,54 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня

2014 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 8 жовтня

2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_5, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за генеральним кредитним договором від 21 грудня 2007 року та укладеним в його рамках кредитним договором від 21 грудня 2007 року станом на 26 грудня 2013 року у сумі 417 002,24 грн, яка складається з заборгованості за відсотками у сумі 317 280,70 грн та заборгованості з пені у сумі 99 721,54 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від

8 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня

2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині підстав відмови у позові.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у зв'язку з припиненням договору поруки.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду і рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до договору поруки

ОСОБА_5 є поручителем за договором поруки від 21 грудня

2007 року, згідно з яким він поручився за належне виконання

зобов'язань ФОП ОСОБА_5 за кредитним договором від 21 грудня 2007 року, укладеним у рамках генерального кредитного договору

між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП ОСОБА_5, згідно з умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну

лінію у сумі 1 200 000 грн терміном до 18 грудня 2011 року із сплатою до

15 липня 2008 року 14,75 % річних, а після цієї дати - 18 % річних.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач вказував, що станом на 26 грудня 2013 року ФОП ОСОБА_5 по зазначеному кредитному договору має заборгованість за відсотками у сумі 317 280,70 грн та заборгованість за пенею у сумі 99 721,54 грн, тому просив стягнути зазначену заборгованість з ОСОБА_5 як з поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Статтями 1, 6 та 11 ЦК України встановлено, що наявність або відсутність прав та обов'язків сторін, припинення, зміна або виникнення прав і обов'язків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений

частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Отже, боржники, а відтак і поручителі, взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19 грудня 2011 року, сплачуючи окремі частини кредитних коштів згідно з умовами пунктів

2.10 та 3.2 кредитних договорів № 010/01-02/07-106, № 010/01-02/07-108.

У зв'язку з порушенням боржниками строків повернення кредиту,

що встановлені вказаними угодами та виникненням заборгованості

за цими кредитними договорами, кредитор використав передбачене

ч. 2 статті 1050 ЦК України, п. п. 6.6, 6.7 генеральної кредитної угоди та

п. 7.3 кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитних договорів, надіславши боржникам і поручителям 5 листопада 2008 року претензію, а 19 лютого 2010 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом тридцяти календарних днів.

З урахуванням вищевказаних норм закону та встановлених

обставин справи, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої

інстанції в частині визначення підстав відмови в позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» дійшов правильного висновку, посилаючись саме на

ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки, 19 лютого 2010 року позивачем

було направлено вимогу ОСОБА_5 про повернення заборгованості у розмірі 25 705 566 грн та прийнято рішення про реалізацію предмета іпотеки. Тобто Банком було застосовано право на дострокове повернення кредитних коштів (а.с. 46-50, том 1).

Тому апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що звернувшись до

суду з указаними вимогами в квітні 2011 року, позивачем пропущено шестимісячний строк для такого звернення, а договір поруки припиненим.

Посилання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у касаційній скарзі саме на абзац 2 п. 4.1 договору поруки яким визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, не заслуговують на увагу, оскільки поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (повернення платежів), що входить до змісту основного зобов'язання, яке виникло на основі генерального кредитного договору

№ 010/01-02/07-106 та кредитного договору № 010/01-02/07-108.

З урахуванням зазначених правових норм суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителів про повернення боргових сум повинен обчислюватись з 20 лютого 2010 року, а оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя ОСОБА_5 більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов'язань, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась.

Зазначені правові висновки узгоджуються з нормами частини четвертої статті 559 ЦК України, а доводи касаційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» цих висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, з'ясував усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, тому судове рішення відповідає вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:О.О. Дьоміна І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік