Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/82/15 Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом з вказаним позовом до ОСОБА_3

У позові зазначав, що 07.11.2012 року відповідач, керуючи автомобілем М-2140 д/н НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі с. Володимирівське - с. Дніпрельсан, при повороті не впевнився в безпеці дорожнього руху, скоїв аварійну обстановку автомобілю Джилі Н52мн д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, чим змусив змінити напрямок руху та гальмувати, щоб уникнути ДТП, внаслідок чого автомобіль позивача перевернувся та був пошкоджений.

Посилаючись на вказані обставин і те, що адміністративна справа у відношенні ОСОБА_3 була закрита з нереабілітуючих підстав, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду 37345,82 грн. та моральну шкоду 5000 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14 березня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду 37354,82 грн. та судові витрати. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема, апелянт стверджує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільна відповідальність була застрахована, а тому саме страховик має відшкодовувати шкоду потерпілому.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення сторін апеляційного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянтом не оскаржено відмову суду у стягненні моральної шкоди, тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін, оскільки апеляційним судом не ревізується.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене рішення у справі не відповідає.

Задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача ОСОБА_4 майнову шкоду суд першої інстанції керувався загальними положеннями про відшкодування шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України, ст.1166) та виходив з того, що обов'язок відшкодувати шкоду лежить на відповідачеві, як особі, яка завдала шкоду.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2012 року на автодорозі с.Володимирівське -с.Дніпрельстан Запорізького району Запорізької області за участю сторін відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Джилі 7152 МК д.н.НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 зазнав пошкоджень.

Автомобілю позивача завдано збитки. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого авто, згідно до звіту №01/04/13 від 12.11.2012 року становить 36815,82грн.

ОСОБА_4 постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2012 року визнано винним за ст.124 КУпАП в порушенні вимог ПДР п.п.12.1, 12.3, а саме в тому, що він 07.11.2012 року о 8-30 керуючи автомобілем Джилі 7152 МК д.н.НОМЕР_1 автодорозі с.Володимирівське -с.Дніпрельстан Запорізького району Запорізької області, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини в лівий по ходу руху кювет та допустив пошкодження свого автомобіля.

У відношенні ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол у зв'язку з тим, що 07.11.2012 року о 8-30 керуючи автомобілем М-2140 д.н.НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі с.Володимирівське -с.Дніпрельстан Запорізького району Запорізької області при повороті ліворуч, не впевнився в безпеці дорожнього руху, скоїв аварійну обстановку автомобілю Джилі 7152 МК д.н.НОМЕР_1, який рухався позаду в попутному напрямку, чим змусив водія ОСОБА_4 змінювати напрямок руху та гальмувати щоб уникнути ДТП. Провадження за вказаним протоколом постановою апеляційного суду Запорізької області від 28 лютого 2013 року закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до відповідальності.

Також апеляційним судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7696495 від 29.05.2012 року (далі - Поліс), а застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки М-2140, д.н. НОМЕР_2, яким керував, на момент ДТП, ОСОБА_3(а.с.165).

Згідно пункту 4 Полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становила 100000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн.

Відповідно до положень ст. ст. 979 та 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ст. 21 Закону № 1962-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1962-IV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 3 Закону № 1962-IV передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тому правовідносини, які склалися між сторонами мають регулюватися не загальними положеннями про відшкодування шкоди (делікт), а Законом № 3462-YІ, норми якого мають пріоритет в застосуванні перед іншими актами цивільного законодавства (ч. 2.1 ст. 2 Закону № 3462-YІ).

У частині 22.1 ст. 22 Закону № 3462-YІ зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю чи майну третьої особи.

Крім цього, відповідно до змісту ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана відшкодувати потерпілому шкоду лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомашини позивача становить 36815,82грн. і є меншою встановленого Полісом ліміту відповідальності, обов'язок відшкодувати шкоду позивачу лежить повністю на страховій компанії в разі доведеності.

У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі (п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки").

Питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1962-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

Суд першої інстанції, з'ясувавши відсутність згоди ОСОБА_3 на відшкодування збитків позивачеві, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не врахував положень статті 21 Закону № 1962-IV, не перевірив наявність підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, не попередив позивача про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, не роз'яснив ОСОБА_4, що право суду залучити до участі у справі страхову організацію (співвідповідача) можливе виключно за клопотанням позивача в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України.

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, враховує як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК України щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Згідно наданого суду письмового пояснення, ОСОБА_3 своєчасно письмово повідомив про ДТП страхову організацію (страховика), яка застрахувала його цивільно-правову відповідальність (а.с.161-164).

Враховуючи специфіку розгляду цивільних справ в судах апеляційної інстанції та відсутність можливості залучення страхової компанії до участі у справі як співвідповідача, колегія суддів вважає, що позов пред'явлено до неналежного відповідача і він до задоволення не підлягає.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі приписів ст.88 ЦПК України апеляційним судом, в разі ухвалення нового рішення у справі, вирішується питання про перерозподіл судових витрат. У відповідності до квитанції про сплату судового збору за подачу апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено 211 грн. 73 коп. (а.с.118), тому вказані судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 березня 2014 року по цій справі скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

В не оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору сплаченого при зверненні до апеляційного суду у розмірі 211,73 грн. (двісті одинадцять).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: