Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (далі - ТОВ «Фаворит-М») про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 23 грудня 2012 року з вини відповідача ОСОБА_2, який керував транспортним засобом «DAF», д.н. НОМЕР_1, з напівпричепом пристосованим для перевезення лісу, що належить ТОВ «Фаворит-М», було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль марки «Mercedes-Benz E-200» д.н. НОМЕР_2, чим завдано матеріальної шкоди, на відшкодування якої просила стягнути з ОСОБА_2 12 060 грн 33 коп.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 938 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому суди зазначили про безпідставність вимог до ТОВ «Фаворит-М», оскільки відповідач не перебував із товариством у трудових відносинах.

Однак повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Судом установлено, що 23 грудня 2013 року близько 7:00 години, на автодорозі в селі Вільхівці по вулиці Головній, при зустрічному роз'їзді автомобілів марки «Mercedes-Benz E-200» д.н. НОМЕР_2, належного на праві власності ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_3 та «DAF», д.н. НОМЕР_1, з напівпричепом пристосованим для перевезення лісу, що належить ТОВ «Фаворит-М», під керуванням ОСОБА_2, було допущене механічне контактування транспортних засобів незакріпленого металевою стрічкою із-під кузова задньої частини автомобіля «DAF», що була призначена для кріплення запасного колеса, внаслідок чого автомобіль «Mercedes-Benz E-200» отримав механічні пошкодження на передньому і задньому крилах, лівих дверках та ручках на них.

Згідно ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв'язку з цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу або Моторне (транспортне) страхове бюро України. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 цього Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. ст. 13, 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковому з'ясуванню підлягав факт наявності чи відсутності полісу у власника транспортного засобу «DAF», д.н. НОМЕР_1, з напівпричепом пристосованим для перевезення лісу, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди та можливості притягнення до участі у справі в якості співвідповідача страховика.

Крім того, відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «Фаворит-М» зазначали про те, що передаючи автомобіль «DAF», д.н. НОМЕР_1, з напівпричепом пристосованим для перевезення лісу ОСОБА_2, товариство надало йому реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, заперечень відповідачів належним чином не перевірив, не встановив чи було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «DAF», д.н. НОМЕР_1, з напівпричепом пристосованим для перевезення лісу та на яких умовах, й відповідно не з'ясував чи мав можливість позивач реалізувати своє право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії.

Між тим, з'ясування зазначених обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору, без їх з'ясування висновки судів є передчасними.

Крім того, судом взагалі не вирішено питання у порядку ст.. 33 ЦПК України про залучення до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача) страхову компанію.

Зазначене залишилося поза увагою й суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко