Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа - Магдалинівський районний відділ земельних ресурсів, про визнання недійсними рішення та державного акта про право власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,85 га у АДРЕСА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю без номеру від 03 березня 1997 року. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_4 При зверненні до відділу Держкомзему за отриманням кадастрового номеру на земельну ділянку позивач довідався про приватизацію ОСОБА_4 земельної ділянки, до складу якої помилково включена і його земельна ділянка площею 0,0840 га. Посилаючись на те, що при винесенні Топчинською сільською радою рішення про передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки, не здійснено належного контролю за виділенням земельної ділянки у розмірі і в межах, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради від 26 лютого 2004 року № 90-16/24 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1,8395 га та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 грудня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_4

ОСОБА_4 пред'явив зустрічний позов, посилаючись на те, що про існування державного акта без номера від 03 березня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 він дізнався зі змісту його позовної заяви, у той час як право власності на спірну земельну ділянку виникло в нього у 1991 році, що більш ніж на 5 років раніше, ніж у ОСОБА_3, і вже на протязі майже 22 років він користується цією земельною ділянкою. Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку без номера від 03 березня 1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 26 лютого 2004 року № 90-16/ХХІV в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1,8395 га, розташовану у АДРЕСА_2, призначену для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_2 від 14 грудня 2005 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2014 року рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення районного суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до змісту державних актів про право власності на спірні земельні ділянки земельні ділянки сторін не є суміжними, а тому не можуть перетинатися. Інші документи, які свідчать про наявність накладення земельних ділянок не є належними доказами.

Проте таким з такими висновками апеляційного суду не можна погодитися з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованих по АДРЕСА_1 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 березня 1997 року (а.с. 5).

Власником суміжної земельної ділянки площею 1,8395 га, розташованої в АДРЕСА_2, призначеної для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 грудня 2005 року (а.с. 14).

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ДП без номеру, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_3 від 09 квітня 1998 року, виданого на підставі рішення 4 позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року ОСОБА_4 надано у постійне користування земельна ділянка площею 1,8 га, розташована у АДРЕСА_2 для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 6).

Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 01-13/726 від 13 лютого 2013 року встановлено, що державний акт на право постійного користування землею серії ДП без номеру, який зареєстровано 09 квітня 1998 року за НОМЕР_3, видавався ОСОБА_4 на підставі рішення І позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано 14 грудня 2005 року за № НОМЕР_2, видавався ОСОБА_4 на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/24 від 26 лютого 2004 року. Земельна ділянка, позначена в наведених вище державних актах, є однією і тією ж земельною ділянкою (а.с. 94)

Відповідно до повідомлення Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за № 01-42/1641/13 від 22 серпня 2013 року копія рішення УІ позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року на ім'я ОСОБА_4 відсутня (а.с. 121).

У зв'язку з необхідністю отримання кадастрового номеру на земельну ділянку ОСОБА_3 18 червня 2012 року подав відповідні документи до відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області.

З листа відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 0113/2050 від 26 лютого 2012 року вбачається, що здійснити присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку, яка передана у власність ОСОБА_3 на території АДРЕСА_2 на час звернення не можливо, в зв'язку з наявністю накладок координат цієї земельної ділянки на координати суміжних земельних ділянок в АС ДЗК, що підтверджується результатами обмірів (а.с. 13).

Згідно ситуаційної схеми, складеної ТОВ «Земляни», існує перетин земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, при цьому земельна ділянка ОСОБА_3 становить 0,3510 га і перетин земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає - 0,0840 га (а.с. 7), що позбавляє ОСОБА_3 можливості отримати документи про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки та здійснювати право власності на земельну ділянку - володіння, користування та розпорядження.

Згідно зі ст. 152 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st152> власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановлення факту накладання меж знаходиться поза компетенцією суду та потребує спеціальних знань у галузі землеустрою, однак в матеріалах справи відсутні висновки експертів, які в межах компетенції мають встановити або заперечити факт накладання координат спірних земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 10, 212-214, 303, 316 ЦПК України обставини справи встановив не повно, належним чином не перевірив доводи позову щодо накладання суміжних земельних ділянок, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи не роз'яснив позивачу його право заявити клопотання про призначення у справі відповідної експертизи; покладаючи в основу рішення відсутність інформації в державних актах про право власності на земельні про суміжність спірних земельних ділянок, не звернув увагу на те, що факт суміжності та наявності накладання не заперечувався як самими сторонами, так і представниками органів Держкомзему та органів місцевого самоврядування, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 348 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2014 року скасувати, справу направити новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін