Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №527/1920/15-ц

Провадження №2/547/333/15

29 вересня 2015 року смт. Семенівка Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Халявки В.І.

при секретарі Сінельник С.А.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до районного суду з позовом, в якому зазначала, що вона народилася 24 вересня 1984 року в селі Горби Глобинського району Полтавської області. Її батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які до її народження та після народження перебували тривалий час в фактичних шлюбних відносинах. Її нині покійна мати ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Вони фактично припинили подружнє життя, але шлюбу не розірвали, тому при її, позивачки, народженні батьком записали саме ОСОБА_7, а не біологічного батька ОСОБА_6. Останній, проживаючи з матірю в фактичному шлюбі, визнавав її, позивачку, своєю дочкою, піклувався про неї при житті матері, і особливо після її смерті, надавав їй всіляку матеріальну підтримку, часто спілкувався з нею та з її дитиною.

Після смерті свого батька ОСОБА_6 в жовтні 2013 року вона звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк та вважається такою, що прийняла спадщину.У видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено через відсутність доказів родинних відносин з її батьком та відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно - земельну ділянку. Їй також було повідомлено, що на спадщину претендує рідна сестра батька ОСОБА_3, що є відповідачем у цій справі.

Позивачка зазначала, що її покійний нині батько мав на праві власності земельну ділянку для ведення сільськогосподарського товарного виробництва на території Купєватівської сільської ради Глобинського району Полтавської області площею 4,72 га, державний акт на яку втрачено, а отримати його дублікат неможливо, що позбавляє її права отримати свідоцтво про право на спадщину.

Позивачка просила постановити рішення про встановлення батьківства ОСОБА_6 та про визнання за нею права власності на успадковану після смерті батька земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали її вимоги.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали з тих підстав, що позивачем не надано достатніх доказів батьківства ОСОБА_6.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що її брат підтримував дружні стосунки з матірю позивачки, бо товаришував з її чоловіком ОСОБА_7. Її брат та мати позивачки ніколи спільно не проживали, спільного господарства не вели. Чи є він батьком позивачки їй невідомо, він ніколи не називав себе батьком, а відповідачку дочкою, хоч часто спілкувався з нею та допомагав їй. Вони разом з братом були на весіллі у позивачки, на христинах її дочки ОСОБА_8, дарували їм подарунки, а на весіллі її брат був за батька нареченої. Відповідачка також пояснила, що позивачка спілкувалася з її братом, приїздила до нього в село. Після того як брат став проживати в фактичному шлюбі з ОСОБА_9 та була проти зустрічей брата з позивачкою. ОСОБА_1 приїжджала в село та після побачення з братом ночувала у неї в домі, а також спілкувалася з ним в її домі. Про смерть брата вона повідомила позивачку по телефону, але та спізнилася на похорон, а коли відбували сороковини по братові, то обговорювали питання поділу спадщини з позивачкою. Вона, відповідачка, пропонувала позивачці спадкувати грошові заощадження, а їй дістанеться земельна ділянка.

Представники третіх осіб Глобинського районного управління юстиції, Глобинської районної державної адміністрації, Купєватівської сільської ради Глобинського району, Відділу Держземагенства у Глобинському районі, Глобинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, керівники цих установ звернулися до суду з письмовими клопотаннями про розгляд справи без участі їх представників.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася 24 вересня 1984 року, тому відповідно до загальних засад цивільного судочинства при вирішенні спору про батьківство слід керуватися законодавством, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Кодексом про шлюб та сімю України в редакції 1969 року(далі КпШС України).

Відповідно до ч.3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно абзацу першого п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства та вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС України.

Суд також зважає на те, що даний спір повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, оскільки між позивачем та відповідачем виник спір про право, а саме про спадщину, яка залишилася після смерті особи, яку позивач вважає своїм батьком.

Судом встановлено, що мати позивачки ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 та після фактичного припинення подружніх стосунків не розірвала цей шлюб.

Мати позивачки ОСОБА_5 від фактичних шлюбних стосунків з ОСОБА_6 24 вересня 1984 року народила позивачку, в свідоцтві про народження якої батьком було зазначено ОСОБА_7, шлюб з яким мати позивачки так і не розірвала.

До 1991 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримували фактичні шлюбні відносини, піклувалися один за одного, займалися вихованням та утриманням їх дочки, тобто позивачки. ОСОБА_6 визнавав себе батьком позивачки.

Після припинення фактичного шлюбу з матірю позивачки в 1991 році ОСОБА_6 продовжував спілкуватися з дочкою, підтримував її матеріально, особливо тоді, коли та навчалася на кухаря в Красногорівському профтехучилищі Великобагачанського району Полтавської області. Під час навчання в училищі ОСОБА_6 провідував дочку в училищі, привозив їй продукти харчування, надавав кошти на прожиття, оплачував оренду квартири в якій проживала дочка під час навчання в ПТУ.

ОСОБА_6 підтримував тісні сосунки із позивачкою аж до дня своєї смерті 19 жовтня 2013 року.

Факт спільного виховання та утримання позивачки її батьками та факт визнання ОСОБА_6 свого батьківства знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду із пояснень самої позивачки, показань свідків, пояснень відповідачки, інших доказів.

Так відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала фактичних шлюбних відносин її брата та матері позивачки, а також того факту, що ОСОБА_6 піклувався про позивачку, надавав їй матеріальну допомогу, спілкувався з нею та її сімєю, був за батька на весіллі позивачки, дарував їй та її дочці дарунки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 та знає позивачку, бо та в період навчання в Красногорівському ПТУ протягом двох років орендувала у неї квартиру. Під час навчання до позивачки часто приїздив її батько ОСОБА_6, який провідував дочку, привозив їй продукти харчування, сплачував за неї за оренду квартири або передавав їй гроші на прожиття. ОСОБА_6 називав позивачку дочкою, а вона його батьком.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вона протягом двох років навчалася разом з ОСОБА_1 в Красногорівському ПТУ та два роки проживала з нею в квартирі ОСОБА_10, яку вони винаймали. До позивачки часто приїздив її батько ОСОБА_6, який привозив продукти харчування, передавав їй гроші на прожиття та на оплату оренди квартири. Останній називав позивачку дочкою, а вона його називала батьком.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він є рідним братом позивачки по матері. Його батько ОСОБА_7, який був з матірю в зареєстрованому шлюбі. Його сестра народилася від ОСОБА_6, з яким його мати підтримувала фактичні шлюбні відносини. Кожен з них мав своє житло - мати в с.Горби, а батько позивачки в с. Купєвате Глобинського району. Вони періодично проживали всією то в будинку матері, то в будинку ОСОБА_6 Кожне з них мали свої господарства, тому не могли тривалий час проживати в одному місці. Свідок показав, що ОСОБА_6 визнавав ОСОБА_1 за свою дочку, піклувався про неї, особливо коли померла їх мати. ОСОБА_6 обіцяв сестрі, що влаштує все з батьківством після того, як вона закінчить ПТУ.

Факт визнання батьківства ОСОБА_6 підтверджується також лисом останнього на адресу позивачки, в якому він повідомляє свій номер мобільного телефона та називає себе батьком(а.с.27).

Цей же факт підтверджується весільними та іншими фото(а.с.76-81), а також відеозаписом весілля позивачки з участю її батька ОСОБА_6 та його сестри відповідачки ОСОБА_3

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_9, яка тривалий час проживала з ОСОБА_6 в фактичному шлюбі та у якої з позивачкою склалися неприязні стосунки, бо вона була проти зустрічей батька та дочки. В судовому засіданні свідок показала, що ОСОБА_6 дійсно піклувався про позивачку, передавав їй продукти харчування, гроші та при цьому пояснював, що він пообіцяв її батькові ОСОБА_7 допомагати їй, бо той колись спас його від смерті.

Суд вважає вказаного свідка заінтересованою особою в результатах цієї справи, оскільки вказаний свідок проживала в фактичному шлюбі з батьком позивачки до дня його смерті та також може претендувати на спадщину.

Суд також критично ставиться до показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які є рідними синами відповідачки, та стверджували при допиті в суді, що їх дядько та брат матері ОСОБА_6 ніколи не визнавав свого батьківства щодо позивачки, хоч допомагав їй в усьому, в тому числі і матеріально та спілкувався з нею і її родиною. Вказані свідки є особами заінтересованими, оскільки їх мати претендує на спадщину після смерті батька позивачки.

Таким чином судом встановлено факт батьківства ОСОБА_6 щодо позивачки ОСОБА_1.

Встановлено, що батько позивачки ОСОБА_6 мав на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,72 га на території Купєватської сільської ради Глобинського району Полтавської області, на яку відкрилася спадщина після його смерті 19 жовтня 2013 року. Його право на земельну ділянку було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №672688, виданим 11 січня 2008 року Глобинською районною державною адміністрацією Полтавської області (а.с.31).

Відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом на майно її батька, в тому числі і на вказану земельну ділянку.

Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про його смерть серія 1-КЕ № 249387 від 21 жовтня 2013 року ( а.с.17).

Встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті батька шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, але позбавлена була можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність доказів родинних відносин з батьком та через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку, а саме державного акта. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 утримувала в себе державний акт на право власності на землю, а позивачці повідомила, що його втрачено, у звязку з чим остання давала оголошення у районній газеті про втрату документа. Вказані обставини підтверджуються листами нотаріуса від 14 квітня 2014 року та 13 лютого 2015 року, а також постановою про відмову вчинення нотаріальної дії від 29 травня 2015 року (а.с. 28,32,36), та публікацією оголошення про втрату державного акта у районній газеті (а.с.39).

В ході судового розгляду було встановлено, що державний акт насправді не втрачено і він знаходиться у відповідачки ОСОБА_3, яка відмовилася передати його спадкоємцю, тобто позивачці, заявивши про це в судовому засіданні.

Таким чином позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті її батька.

Суд вважає, що способом захисту права позивачки на спадкову земельну ділянку є визнання за нею права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позивачка має право на всю спадщину відповідно до приписів статті 1261 ЦК України, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, в тому числі і на вказану земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212-214 ЦПК України, ст.ст. 1216,1217,1220,1258,1259, 1261,1268 та 1296 ЦК України, ст.53 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції 1969 року,

Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт батьківства померлого 19 жовтня 2013 року ОСОБА_6 щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є рідною дочкою померлого 19 жовтня 2013 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,72 га на території Купєватівської сільської ради Глобинського районуПолтавської області, яка належала на праві власності померлому 19 жовтня 2013 року її батькові ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №672688, виданого 11 січня 2008 року Глобинською районною державно адміністрацією Полтавської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий В.І. Халявка

Повний текст рішення виготовлено 5 жовтня 2015 року.