Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Сазоновій В.Г., Іовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути примусово з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з грудня 2014 року і до досягнення нею повноліття.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 23 жовтня 2003 року, актовий запис № 1647. 19 квітня 2005 року згідно рішення суду шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу відповідачка не здійснювала надання матеріальної допомоги на утримання доньки у повному обсязі, а з кінця 2014 року взагалі відмовляється від своїх материнських обов'язків. Їхня донька ОСОБА_3 проживає з ним та перебуває на його повному утриманні. Відповідачка, якає матір'ю дитини, чітко знає, що неповнолітня донька ОСОБА_3 потребує постійної материнської уваги та допомоги, однак ухиляється від виконання своїх обов'язків.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що з 2005 року їх спільна з відповідачем донька проживає в його родині, за адресою: АДРЕСА_1. Він за даною адресою проживає з 2012 року. До цього часу він проживав зі своєю дружиною за іншою адресою. Його ж з відповідачем донька проживала з його матір'ю за вказаною адресою з 2005 року та до сьогоднішнього дня. Зазначив, що йому не вистачає коштів на утримання дитини. Так, до 2012 року він гарно заробляв і не потребував допомоги щодо утримання дитини. На сьогоднішній день ціни значно підвищилися. З 2012 року по 2014 рік відповідач приблизно сім раз на рік допомагала матеріально з утриманням дитини. З 2014 року відповідач взагалі перестала сплачувати будь-які кошти на утримання дитини. За всі дев'ять років відповідач пару разів сплачувала частину коштів за шкільну форму дитини та жодного разу за шкільне приладдя (канцтовари). Також, за десять останніх років відповідач придбала дитині дві сукні, кеди та пару футболок, в 2012-2013 роках була два рази на батьківських зборах. Щодо часу перебування доньки з матір'ю зазначив, що з 2011 чи 2012 року щоп'ятниці, після занять з англійської мови, з 21 години, та щосуботи та неділі, донька перебуває у відповідачки. В 2012, 2013 роках влітку також на три, три з половиною тижні відповідач брала доньку на відпочинок. Останні два, три роки зимові канікули дитина проводила з відповідачем. Влітку 2015 року донька перебувала у його брата у США за кошти його сім'ї. Загалом до кінця 2015 року відповідач сплачувала по 700 гривень за школу.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що в 2005 році вона розлучилася з позивачем та донька проживала у неї. Вона постійно працювала без вихідних. В подальшому, донька захворіла на вітрянку та вона відвезли її до бабусі - матері позивача, так як вона постійно працювала. Потім мати позивача запропонувала, щоб онука пожила у неї, на що вона погодилася, так як постійно працювала. Після, бабуся запропонувала оформити дитину на уроки англійської мови та пояснила, що її другий син, який проживає за кордоном буде пересилати грошові кошти за навчання доньки. Крім того, бабуся також здає квартиру та отримує гарну пенсію, у зв`язку з чим взяла більшу частину витрат з утримання доньки на себе. Вона ж заробляє приблизно 50 гривень в день. При цьому, останніх вісім-дев'ять років вона працювала на шкільних ярмарках та постійно придбавала найкращу шкільну форму для доньки. В 2013-2014 роках вона відвідувала школу, де навчається донька, адже самі вчителі просили позивача не приходити до школи. Також, вона постійно допомагає доньці коштами. Звичайно бувають місяці, коли вона не може надати кошти, але на наступний місяць надає більше коштів. Щодо утримання доньки позивачем, зазначила, що останній, два рази перебував у місцях позбавлення волі та постійно пиячить, у зв`язку з чим йому безпосередньо грошові кошти вона не надавала. Позивач же проживає з донькою лише останніх два роки, переїхав до своєї матері після розлучення з другою дружиною та особисто сам жодним чином не утримує доньку. Наразі вирішується питання про переїзд доньки до неї. Вона проживає зі старшою донькою та її чоловіком.

Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні спору посилалася на розсуд суду. Зазначила, що як мати, так і батько зобов'язані утримувати дитину.

Вислухавши пояснення сторін, пояснення неповнолітньої ОСОБА_3, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2003 року по 19 квітня 2005 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З огляду на викладене, вбачається що законодавцем визначено рівність батьків як в частині виховання дитини, так і в частині утримання дитини.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що він самостійно займається матеріальним утриманням доньки, відвідує школу, сплачує кошти за навчання, при цьому відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні та вихованні доньки.

В обґрунтування даних пояснень, позивачем в судовому засіданні до матеріалів справи було долучено товарні чеки: від 08 вересня 2015 року на придбання зошитів, обкладинок, збірників та книг, а також квитанції від 15 червня 2015 року, 19 серпня 2015 року, 31 серпня 2015 року, 22 вересня 2015 року про сплату коштів за уроки англійської мови на загальну суму 5 060 гривень.

Вказані товарні чеки та квитанції не можуть слугувати належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки останні не свідчать, що кошти на придбання шкільного приладдя та кошти за уроки іноземної мови сплачувалися саме позивачем, при цьому платником коштів за уроки іноземної мови виступає, згідно квитанцій, ОСОБА_3 При цьому, позивачем будь-яких інших доказів, які б свідчили про прийняття їм участі в утриманні доньки, суду надано не було.

Крім того, будучи опитаною в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 пояснила суду, що її батько - ОСОБА_1 лише бажає забирати гроші у матері ОСОБА_2 та рахує, що вона не допомагає з її утриманням. В той же час, мати всі вихідні дні перебуває з нею, приходить постійно до школи, дає кошти на її особисті потреби та цікавиться її успіхами. Кошти за навчання іноземної мови мати перестала надавати лише з лютого 2015 року, так як не має роботи. До лютого 2015 року мати сплачувала щомісячно по 600 гривень. При цьому, наразі мати купує їй речі, ? всіх витрат на утримання несе саме мати, а іншу частину бабуся та родичі бабусі, зокрема її рідний дядько, який поживає в США. Бабуся отримує пенсію близько 3000 гривень та кошти за оренду квартири у розмірі 3000 гривень. Щодо відносин з батьком, зазначила, що батько роки два назад переїхав проживати до них з бабусею, коли розлучився зі своєю дружиною. Будь-яких витрат на її утримання він не несе. Щовечора він перебуває у стані алкогольного сп'яніння, ображає та кричить на неї та бабусю, називає її «твариною». Всі кошти, що він заробляє він віддає іншій дружині, а іншу частину просто пропиває. Все до оселі купує лише бабуся, особисто батько не купує нічого, не ходить по магазинам з нею, не цікавиться її життям. Школу, де вона навчається, батько також не відвідує. Зазначила, що літній відпочинок сплачує її дядько. Квитанції на навчання іноземної мови постійно сплачувала бабуся на кошти, що висилав її дядько. Також зазначила, що у бабусі, ОСОБА_4, погані стосунки з її матір`ю.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що з п'яти років ОСОБА_3 проживає з нею. Коли її син та відповідач розлучилися, дитині тоді було чотири роки. Спочатку дитина проживала з відповідачем, а тоді, коли у відповідачки з'явився кавалер, дитина переїхала до неї. Вона влаштувала онуку до англійської школи та до одинадцятиріччя онуки вона жодної копійки, на утримання дитини, від сина та невістки не брала, так як молодший син допомагав їй, а наразі не може цього робити, так як має власну сім'ю. На протязі останніх двох років, вони домовилися, що позивач та відповідач будуть сплачувати по 500 гривень на утримання онуки. Додатково вона та відповідач будуть сплачувати порівну кошти за навчання дитини. З осені 2014 року відповідач сказала їй, що не працює та не може допомагати. Зазначила, що надає онуці щотижня по 60 гривень, також купує сніданки. З п'ятого класу навчання онуки погіршилося, мати ні в чому не допомогла, а залучивши батька, онука до сьомого класу налагодила навчання. В 10 років в онуки був хронічний тонзиліт та мати також не допомогла. В 2012 році вона попросила сина переїхати до них, так як у дитини був перехідний вік та вона з'їхала по навчанню. До цього часу син проживав зі своєю дружиною та другою дитиною в квартирі її матері. Син допомагає та щомісячно надає їй 2000-3000 гривень, з яких вона оплачує навчання онуки та утримує її. Школу відвідує вона особисто, при цьому відповідач відвідувала школу лише один-два рази. Щодо коштів які сплачуються з вивчення іноземної мови, зазначила що вона надає кошти онуці за навчання та вже остання її сплачує.

З огляду на вищевикладені обставини вбачається, що поясненнями самої неповнолітньої ОСОБА_3 спростовуються твердження позивача про її повне утримання останнім. При цьому, дитиною було зазначено про ухилення батька від її утримання та будь-якого приймання участі у її вихованні, відвідуванні школи. Поясненнями неповнолітньої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 спростовуються твердження позивача про повне ухилення відповідача від утримання дитини. Зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснила, що відповідач перестала надавати кошти з осені 2014 року, при цьому неповнолітня ОСОБА_3 зазначила, що мати надає кошти на її особисті потреби, постійно відвідує школу, купує їй одяг, при цьому лише не сплачує кошти на навчання з іноземної мови, так як не працює.

Вислухавши пояснення сторін, свідка та неповнолітньої ОСОБА_3 в розрізі даного спору, враховуючи, що законодавцем покладено обов'язок щодо утримання та виховання дітей на обох з батьків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача, з урахуванням того, що остання не ухиляється від утримання дитини, а лише не сплачує кошти за додаткове вивчення дитиною іноземної мови, при цьому сам позивач має непрості відносини з донькою та не займається її повним утриманням та вихованням, як зазначено останнім. Так, з пояснень як відповідача, так і свідка ОСОБА_4 вбачається, що позивач не відвідує школу, де навчається дитина, кошти на навчання сплачуються самою бабусею. Позивачем же інших доказів, окрім сплати коштів за навчання бабусею, які б свідчили про утримання дитини саме ним, суду надано не було. Крім того, з пояснень сторін та свідка ОСОБА_4 вбачається, що спір між сторонами виник не через утримання дитини, а через сплату коштів за вивчення дитиною іноземної мови, при цьому дані витрати є додатковими витратами в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: