Справа № 761/1885/15-ц
Провадження №2/761/2872/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Романчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення процентів та пені за договором банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В січні 2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 30-32) до відповідача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зміну позову (а.с. 52):

- стягнути з відповідача на свою користь проценти за незаконне користування її коштами в розмірі 52,74 дол. США; пеню за несвоєчасне повернення коштів в розмірі 109,68 дол. США; моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 20 червня 2014р. між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності_максимум доходу_ЕПС» № 812368/2014 (в доларах США) (далі по тексту - договір), на строк 13 місяців з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів, сума початкового вкладу складала 2500,0 дол. США.

В листопаді 2014р. позивачка звернулася до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу, однак в порушення умов договору відповідачем вимога про повернення коштів не була прийнята, а банківський вклад не повернуто, тому позивачка вимушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права, оскільки після подання позову, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернув позивачці суму вкладу, позивачка просила суд стягнути на свою користь проценти за незаконне користування її коштами в розмірі 52,74 дол. США; пеню за несвоєчасне повернення коштів в розмірі 109,68 дол. США, а також відшкодувати моральну шкоду, яку вона оцінила в 10000,0 грн., з урахуванням перенесених нею моральних страждань та змін в житті, внаслідок неповернення суми вкладу.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про зміну позову, просила суд позов задовольнити.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був оповіщений у встановленому законом порядку, надіслав на адресу суду письмові заперечення на позов, з клопотанням про розгляд справи у відсутність повноваженого представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, 20 червня 2014р. між сторонами було укладено договір, відповідно до п. 2.1. якого позивачка ознайомилася та погодилася з пропозицією відповідача, щодо розміщення нею вкладу, на умовах, встановлених договором та Правилами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 1 ст. 1060 ЦК України).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 цієї ст. 36 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 р. № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 р. № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

20 березня 2015р. Рішенням № 63 від 20 березня 2015р. Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад.

Як встановлено судом, 22 вересня 2014р. сума банківського вкладу та нараховані відсотки були перераховані на поточний рахунок позивачки «Для виплат» № 016, де процентна ставка становить 0,1% річних, тому вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь суми процентів за незаконне користування її коштами в розмірі 52,74 дол. США, виходячи з відсоткової ставки визначеної договором - 12,5 % річних не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору, не передбачено штрафних санкцій у розмірі подвійної відсоткової ставки НБУ за несвоєчасне повернення коштів, а також беручи до уваги, що в судовому засіданні позивачка не обґрунтувала на підставі, якої норми Закону вона просить стягнути зазначену суму санкцій, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

За змістом ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

При цьому ч. 5 ст. 45 цього Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У відповідності з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 з подальшими змінами та доповненнями, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Наслідки порушення договору (грошового зобов'язання) встановлені ст. 625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди, як і не передбачає відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення договору банком (відповідачем) і укладений між сторонами договір.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 22, 23, 525, 526, 1060 ЦК України; ст. 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 2, 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення процентів та пені за договором банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: