Справа № 464/3297/15 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5283/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

Оскарженим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що висновок суду про пропуск строку позовної давності є помилковим, оскільки у даному випадку відбулося переривання позовної давності, а саме: здійсненням відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, до закінчення строку позовної давності. Так відповідач 25.05.2010 року здійснює часткове погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, з 25.05.2010 року перебіг позовної давності починається заново, а спливає 25.05.2015 року. Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом 16.04.2015 року тобто у межах строку позовної давності, з урахуванням її переривання. Крім того покликається на те, що судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме: ст.257 ЦК України, ст. 261 ЦК України; ч.1 ст. 203 ЦК України. Вказує, що у даному випадку мають застосовуватися норми ч.1 ст.259 та ч.5 ст.261 ЦК України. Зазначає, що суд належним чином не перевірив та не надав правової оцінки наявності у заяві позичальника письмового свідчення відповідача про те, що він ознайомлений, згоден з Умовами, які були йому надані позивачем у письмовій формі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір № LVL9RX01501381, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 2339 грн. 69 коп. на придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 24% на рік строком на 12 місяців, до 13 жовтня 2007 року на умовах надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт).

Позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач умов договору належним чином не виконував, станом на 30.03.2015 утворилася заборгованість на загальну суму 36056 грн. 61 коп., з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 7212 грн. 63 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 373 грн. 44 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 26277 грн. 37 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1693 грн. 17 коп. (а.с.3).

З копій квитанцій, вбачається, що 25.05.2010 відповідач здійснив оплату кредитної заборгованості в розмірі 1600 грн. і 187 грн., що підтверджує про погашення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту.

В засіданні судової колегії ОСОБА_3 пояснив, що в цей день в банку йому пояснили, що жодного боргу в нього вже немає.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, районний суд виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки останній платіж як розрахунок погашення кредитної заборгованості здійснений відповідачем 25 травня 2010 року, а відтак позивачу саме з цієї дати було достовірно відомо про порушення свого права та про особу, яка його порушила. Однак позивач звернувся до суду з позовом лише у квітня 2015 року.

Не представлено жодного доказу, що після цієї дати відповідач проводив будь-які платежі на погашення боргу, як це намагається зазначити апелянт, що заперечує відповідач.

З такими висновками суду погоджується судова колегія виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) вбачається про збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України до 5 років, але долучений до матеріалів справи документ підписаний лише Головою Правління Банку.

Відповідач підписання таких умов заперечив.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору, який передбачав би збільшення строку позовної давності, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом.

Вищенаведена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Хоча представник апелянта вказує, що у вказаній справі № 6-240цс14 були інші обставини, однак судова колегія встановила, що обставини по цій справі та даній, яка є предметом апеляційного розгляду, є тотожні. Так по обох справах укладались однакові договори- кредити фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), а також вбачається збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України до 5 років на підставі Умов надання споживчого кредиту, які відповідачі не підписували.

По обох справах застосуванню підлягав загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом, який пропущений без поважних причин.

Посилання представника апелянта на те, що раніше в 2014 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду і тому строк позовної давності перерваний, судова колегія не приймає до уваги, оскільки встановлено, що вказаний позов ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.05.2014 року був залишений без розгляду, а тому ця обставина не може перервати строк позовної давності ( справа Сихівського районного суду м. Львова №464/307/14ц).

Не може бути підставою для переривання строк позовної давності подача ПАТ КБ «ПриватБанк» позову у Галицький районний суд м. Львова з врахуванням того, що ухвалою від 2 грудня 2013 року ця позовна заява повернута ( справа Галицького районного суду м. Львова №461/14715/13ц).

Апелянт вказує, що 7.02.2010р року та 14.04.2011 року відповідач сплатив відповідно 6 грн. 90 коп. та 4 грн. 39 коп., про що вказано в розрахунку заборгованості (а.с.3 зв.). Однак це заперечив ОСОБА_3, вказуючи, що після 25 травня 2010 року жодних платежів не проводив.

Судова колегія прийшла до висновку, що вказані посилання апелянта є безпідставні, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не представлено платіжних доручень на сплату вказаних сум.

Крім того навіть у випадку, якщо такі суми відповідачем були сплачені, то при подачі позову 21.04.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив без поважних причин трирічний строк позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.