Справа № 716/489/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Угриновської Л.Я.

секретаря - Кульки О.М.

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в належному користуванні житлом та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в належному користуванні житлом та зобов'язання вчинити дії.

Посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 є її сусідом та проживає АДРЕСА_2. В червні 2012 року останній придбав собаку породи «німецька вівчарка» та на відстані біля 8 метрів від її житлового будинку збудував вольєр для утримання собаки. Вказує, що відповідач після собаки прибирає рідко, а тому в її дворі та в будинку відчувається неприємний запах, спричинений відходами від собаки. Земельна ділянка, що прилягає до вольєру забруднюється стічними водами після волого прибирання вольєру. Зазначає, що неодноразово зверталась до сусіда з проханням про переміщення вольєру в інше місце, однак її прохання відповідач проігнорував. Також з вказаним проханням вона зверталась в сільську раду та із скаргою в Кіцманське міжрайонне управління ГУ Держсанепідслужби у Чернівецькій області. Головним спеціалістом відділу здійснення держсанепіднагляду у Заставнівському районі Кіцманського міжрайонного управління ОСОБА_4 в присутності представника Юрковецької сільської ради ОСОБА_5 була здійснена перевірка дотримання відповідачем норм санітарного законодавства. За результатами перевірки виявлено порушення таких норм, винесено припис про усунення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства. Відповідача зобов'язано перемістити вольєр на відстань не менше ніж 15 метрів від її житлового будинку. Вказаний припис відповідачем виконаний не був, вольєр на передбачену відстань останній не перемістив. Саме тому, просить усунути їй перешкоди у належному користуванні житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_3 перемістити вольєр для собак, розташований на земельній ділянці, прилеглій до її житла на відстань не менше 15 метрів від її будинку.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він разом з сім'єю проживає в АДРЕСА_2. В серпні 2012 року йому подарували собаку породи «німецька вівчарка». Для її утримання він побудував вольєр, який межує з домогосподарством позивачки. За псом він прибирає три рази на день, один раз в тиждень його купає. В липні 2014 року представник санстанції вручив його дружині припис про усунення причин і умов, що спричиняють вчиненню порушень санітарного законодавства з вимогою про перенесення вольєру з собакою на відстань не менше 15 метрів від вікон житлової будівлі позивачки. Вказаний припис він виконав частково та посунув вольєр з собакою на 1 м. На даний від вікон позивачки вольєр розташований на відстані 9,5 метрів. На більшу відстань він не має можливості перемістити вказаний вольєр, оскільки в разі його переміщення інший сусід буде пред'являти до нього претензії.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За нормами статтей 317, 319, 373, 375 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 10.09.2015 року. належать ? частка земельної ділянки та ? частка житлового будинку, розташованих по АДРЕСА_1. Згідно довідки Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1667 від 14.09.2015 року позивачка у вказаному будинку проживає, однак не зареєстрована.

З її будинком межує господарство в якому проживає відповідач ОСОБА_3 по АДРЕСА_2. На території свого домогосподарства відповідач ОСОБА_3 розмістив вольєр для собаки - породи «німецька вівчарка», власником якої він є та яку він у цьому вольєрі утримує. Вказаний вольєр розміщений вздовж паркану, що розділяє домогосподарства сторін на відстані 9,5 метрів від житлового будинку позивачки ОСОБА_1 Указане підтверджуєься фотографіями, довідкою Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та копією паспорта власника собаки, наданих сторонами в судовому засіданні.

Згідно п.п. «б», «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч.1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до п. 3.25а Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. Відповідно до цієї таблиці господарські будівлі (сараї) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 м2 до житлових будинків та літніх кухонь повинні бути розміщенні на відстані не менше 15 метрів.

Згідно п. 1.1, 1.2, 5.4 «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення.

Дотримання цих Правил повинно забезпечити найбільш сприятливі в гігієнічному відношенні умови життєдіяльності населення. Ці Правила є обов'язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами - громадянами інших держав. При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров'я України, що використовуються для вказаних цілей. Промислові, сільськогосподарські та інші об'єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.

В порядку досудового врегулювання спору позивачка ОСОБА_1 звернулась із скаргою до Кіцманського міжрайонного управління держсанепідслужби у Чернівецькій області про перевірку дотримання відповідачем ОСОБА_3 вимог санітарного законодавства. Актом перевірки дотримання санітарного законодавства від 20.07.2014 року виявлено, що в порушення дотримання відповідачем ОСОБА_3 норм санітарного законодавства, факт розташування вольєру для собак на відстані 8 метрів до будинку позивачки ОСОБА_1 (а.с. 9). Заступником начальника міжрайонного управління - начальником відділу, заступником головного державного санітарного лікаря Кіцманського та Заставнівського районів ОСОБА_6 було винесено припис від 22.07.2014 року «Про усунення причин, що спричиняють вчиненню порушень санітарного законодавства», яким зобов'язано відповідача ОСОБА_3 перенести вольєр для собак на відстань не менше 15 метрів від житлового будинку позивачки (а.с. 7).

На даний час відповідач ОСОБА_3 припис працівника відділу здійснення держсанепіднагляду у Заставнівському районі не виконав, вольєр для собак розташований на відстані 9,5 м від житлового будинку позивачки ОСОБА_1

Згідно ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України .

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «lуpez Ostra c. Espagne» (Лопес Остра проти Іспанії ) від 9 грудня 1994 року сказано, що у місті Лорка розташована велика кількість шкіряних підприємств. Кілька існуючих там дубильних майстерень, що входять до складу акціонерного товариства під назвою SACURSA, користуючись фінансовою допомогою держави, побудували на землях, що належать до комунальної власності, станцію для очищення води і відходів, розташовану за дванадцять метрів від помешкання заявниці. Станція почала функціонувати в липні 1988 року, без наявності попереднього дозволу (licencia) мерії, як цього вимагає стаття 6 Постанови 1961 року стосовно діяльності, що вважається шкідливою, нездоровою і небезпечною (Постанова 1961 року), а також без проходження процедури з отримання такого дозволу. Введення в дію цієї станції спричинило виділення газу, неприємний запах і зараження (зумовлені її поганим функціонуванням), що одразу ж викликало погіршення стану здоров'я і незручності для багатьох жителів Лорки, і зокрема у мешканців кварталу, в якому живе заявниця. Муніципальна рада виселила жителів цього кварталу і надала їм безкоштовне помешкання в центрі міста на період липень - серпень - вересень 1988 року. У жовтні заявниця із сім'єю повернулася до своєї квартири; там вони мешкали до лютого 1992 року та постановлено, що було порушення статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно ч. 1 ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка ратифікована Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.97 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином права позивачки ОСОБА_1 порушені і їх слід захистити, зобов'язавши відповідача ОСОБА_3 перенести вольєр для утримання собак на відстань не менше ніж 15 метрів від житлового будинку позивачки, а тому з підстав указаних вище позовні вимоги слід задовольнити.

У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 також слід стягнути судові витрати у справі.

На підставі ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.97 року, ст.ст. 10, 317, 319, 373, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 91, 103 ЗК України, п. 3.25а Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. п. 1.1, 1.2, 5.4 «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів»,керуючись ст.ст. 79, 88, 214, 215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, перешкоди у належному користуванні житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3, який проживає АДРЕСА_2 перемістити вольєр для собак, на відстань не менше 15 метрів від будинку ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_1судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 243,60 (двохсот сорока трьох) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення. Якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Заставнівський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя