Справа № 464/9913/14 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/2134/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бакуса В.Я., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника АКБ «Львів» Вертас М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на заставлене майно,-

встановила:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» (далі ПАТ АКБ«Львів»), звернувся до суду з позовом, в якому просить: звернути стягнення на автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, номерний знак - НОМЕР_3, сірого кольору, який зареєстрований за ОСОБА_3 для задоволення вимог ПАТ АКБ«Львів»щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 20.00.000053 від 08.02.2008р., укладеного між ПАТ АКБ«Львів» та ОСОБА_4 в розмірі 58 386,95 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ АКБ«Львів»за договором купівлі-продажу будь-яким способом від імені ОСОБА_3 з іншою особою - покупцем, за ринковою вартістю автомобіля на момент реалізації, визначеною незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності; надати ПАТ АКБ«Львів»право зняти з реєстрації в органах ДАІ України цей автомобіль та надати ПАТ АКБ«Львів»всі повноваження, необхідні для здійснення продажу вказаного автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_4 на підставі кредитного договору №20.00.000053 від 08.02.2008р. було надано кредит у розмірі 75000грн., зі сплатою за користування кредитом 16% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту 01.02.2013р. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору, 08.02.2008р. між банком та позичальником ОСОБА_4 було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим №404, відповідно до якого, позичальником було передано в заставу банку належний ОСОБА_4 автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, номерний знак - НОМЕР_1, сірого кольору, зареєстрований за заставодавцем в органах ДАІ.

19 лютого 2008 року вказане застане майно було обтяжене позивачем в державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Протягом дії кредитного договору позичальник належно не виконував своїх зобов'язань перед кредитором, а тому, 30 грудня 2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис за реєстраційним №11449, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» 59130,73 грн. заборгованості, шляхом звернення стягнення на вказаний заставлений автомобіль. Однак в процесі виконання виконавчого напису було встановлено, що вказаний автомобіль в порушення умов договору застави та наявного обтяження було відчужено на користь ОСОБА_5, а згодом - на користь ОСОБА_3, за яким і рахується на даний час, а тому вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання.

Оскільки стягнутий за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 червня 2011 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ«Львів» борг за кредитним договором в сумі 57 690,05 грн. не погашено, банк звернувся до суду з вказаним позовом та просить звернути стягнення на вказаний предмет застави.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» задоволено.

Звернено стягнення на автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, номерний знак - НОМЕР_3, сірого кольору, який зареєстрований за ОСОБА_3для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» по кредитному договору №20.00.000053 від 08.02.2008р., укладеного між Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та ОСОБА_4в розмірі 58386,95грн.

Способом реалізації визначено - продаж вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» шляхом укладення від імені ОСОБА_3договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, за ринковою вартістю автомобіля на момент реалізації, визначеною незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності.

Надано Публічному акціонерному товариству Акціонерно-комерційний банк «Львів» право зняти з реєстрації в органах ДАІ України автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, номерний знак - НОМЕР_3, сірого кольору, який належить ОСОБА_3на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії - НОМЕР_4, виданого МРЕВ - 4 м. Києва та надати Публічному акціонерному товариству Акціонерно-комерційний банк «Львів» всі повноваження, необхідні для здійснення продажу вказаного автомобіля.

Вирішено питання судових витрат.

Це рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт посилається на те, що судом не було з'ясовано про стан виконання зобов'язання основним боржником ОСОБА_4, місце його перебування. Крім того, стверджує, що судом було відкрито провадження з порушенням правил підсудності встановленої ст.114 ЦПК України. вважає, що договір застави був зареєстрований в єдиному реєстрі обтяжень лише 20.11.2014 р. Апелянт стверджує про те, що він є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу та єдиним його законним власником. Рішень про визнання недійсним правочину, за яким він придбав цей транспортний засіб не встановлено. (а.с. 159-162).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АКБ «Львів» Вертас М.М. в заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №20.00.000053, згідно з умовами якого, банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредит у розмірі 75000грн., строком до 01 лютого 2013 року, зі сплатою за користування кредитом 16% річних, позичальник зобов'язувався повернути кредит в повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені договором, а також виконати інші зобов'язання згідно договору (а.с.8-10).

Судом також беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 умов кредитного договору належно не виконував, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 червня 2011 року, яке не оскаржувалось та вступило в законну силу, задоволено позовні вимоги ПАТ АКБ «Львів», вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» 57690,05грн. заборгованості за кредитним договором №20.00.000053 від 08 лютого 2008р., 576,90грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

На виконання зазначеного рішення суду 11 листопада 2011 року Сихівським районним судом м.Львова видано відповідний виконавчий лист №2-1393/11, який пред'явлено до виконання в Сихівський ВДВС ЛМУЮ. Постановою державного виконавця ВП №42680999 від 02 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1393/11 (а.с.19, 20).

Однак, як встановлено судом, заборгованість за кредитним договором №20.00.000053 від 08 лютого 2008 року відповідачем ОСОБА_4 по даний час так і не погашено.

З матеріалів справи вбачається також, що для забезпечення виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору №20.00.000053, 08.02.2008р. між ПАТ АКБ «Львів» та позичальником ОСОБА_4 було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим №404, відповідно до якого, позичальником було передано в заставу банку належний ОСОБА_4 автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, номерний знак - НОМЕР_1, сірого кольору, зареєстрований за заставодавцем в органах ДАІ (а.с.11-12,13).

19 лютого 2008 року вказане застане майно було обтяжене позивачем в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №6621311 від 19.02.2008р. (а.с.14).

За змістом ст.19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст.20 ЗУ "Про заставу"). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст. 20 ЗУ "Про заставу").

У відповідності до ст.590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

У зв'язку з наведеним, 30 грудня 2009 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №11449, про звернення стягнення на автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий купе-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ 08 лютого 2008 року, для задоволення вимог ПАТ АКБ «Львів» в розмірі 59130,73грн. (а.с.17).

Згідно постанови державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 16 лютого 2010 року, виконавчий напис повернуто стягувачу ПАТ АКБ «Львів» без виконання у зв'язку з тим, що відповідно до листа УДАІ ГУ МВС України у Львівській області від 02.02.2010 року №9/507ар, автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, номерний знак - НОМЕР_1, сірого кольору, який був зареєстрований за ОСОБА_4 10 грудня 2008 року знято з обліку та зареєстрованого транспорту за ОСОБА_4 не рахується (а.с.18).

У відповідності ч.2 ст.586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне право розпорядження предметом застави закріплено в ст.17 Закону України «Про заставу».

Згідно п.4.1.4 договору застави заставодавець зобов'язався не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб, не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави без отримання попередньої письмової згоди на це від заставодержателя (ПАТ АКБ «Львів») (а.с.11-13).

Як вбачається із витягу із бази даних АІС «Автомобіль», наданих УДАІ ГУМВС України у Львівській області, транспортний засіб, який є предметом застави, 10 грудня 2008 року був знятий з реєстрації ОСОБА_4 для реалізації і 19 червня 2010 року був зареєстрований за ОСОБА_5. 13 травня 2011 року вказаний автомобіль придбаний в торговельній організації (біржі) відповідачем ОСОБА_3 та зареєстрований за ним (а.с.21-24).

Судом безспірно встановлено, що ПАТ АКБ «Львів» не давало заставодавцю ОСОБА_4 згоди на зняття предмету застави з державної реєстрації та його відчуження і останній за такою згодою до банку не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Згідно з ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно ст.13 цього Закону; зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі - продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором вважається його добросовісним набувачем згідно ст.388 ЦК України, за умови відсутності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

В супереч твердженням апелянта, реєстрація договору застави автомобіля марки «BMW330», легковий купе-В 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 від 08.02.2008р. д.н.з. НОМЕР_1 в державному реєстрі обтяжень рухомого майна було здійснено 19.02.2008 р. о 15:21. При цьому зазначено термін дії зобов'язання до 19.02.2013 р. (а.с.14).

За таких обставин, за умови наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження спірного автомобіля (а.с.12, 13), ОСОБА_3 не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки, як встановлено судом, відчуження заставленого майна на користь ОСОБА_5, а згодом і на користь ОСОБА_3, відбулося під час обтяження спірного рухомого майна - «BMW330», легковий купе-В 2001 року випуску шасі (кузов, рама) НОМЕР_2.

А відтак, доводи апелянта про те, що він є добросовісним набувачем суперечить матеріалам справи та нормам матеріального права.

При цьому зміна попереднього реєстраційного номеру з НОМЕР_1 на НОМЕР_3, при переоформленні вказаного транспортного засобу на нового власника ОСОБА_3, та повторне обтяження цього ж транспортного засобу та повторна реєстрація обтяження за договором застави, на що посилається апелянт (а.с.163,164), як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, не свідчить про те, що набутий ним автомобіль відмінний від того, що перебуває в заставі банку, а вказана обставина не має правового значення для вирішенні спору.

Таким чином, судом встановлено, що усупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави ОСОБА_4 відчужив майно, яке перебувало в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором (з урахуванням того, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в заставу рухоме майно.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 3 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

А відтак, доводи апелянта про те, що задоволення вимоги цього ж позивача про звернення стягнення на спірний автомобіль за цим же кредитним договором, є фактично подвійним стягненням заборгованості, є безпідставним.

Відповідно до ч.2 ст.589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором

Із змісту п.5.1 договору застави вбачається, що право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набуває, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані. а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісій; неустойки, пені, штрафних санкцій.

У відповідності до п.5.3 та п.5.4 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється: у судовому порядку - за рішенням суду; у позасудовому порядку; на підставі виконавчого напису нотаріуса. За рішенням заставодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Вибір способу звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем на його розсуд.

Судом встановлено, що загальна сума заборгованості ОСОБА_4 перед банком становить - 58386,95грн., що стверджується виконавчим листом виданим на виконання рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 червня 2011 року. Вказана сума боржником не погашена.(а.с.19).

Безпідставним є і твердження апелянта про порушення судом правил підсудності при розгляді вказаного спору, оскільки жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав, передбачених ст.114 ЦПК України, щодо виключної підсудності з матеріалів справи не вбачається.

Враховуючи, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то за таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бакус В.Я.

Бойко С.М.