Оболонський районний суд міста Києва
Справа № 2-2755/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2011 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Князік І.Д., Задорожному А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ «Платинум Банк», про стягнення грошових коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 травня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Платинум Банк» про поділ майна подружжя, визначення порядку користування квартирою, зміну умов кредитного договору та зобов'язання укласти договір, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням встановлені наступні обставини, які відповідно до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

За згодою позивача ОСОБА_2 між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк» та відповідачем ОСОБА_1 08 серпня 2007 р. укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого Банком надано позичальнику (ОСОБА_1.) кредит у розмірі 25000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 на строк 120 місяців.

Укладення кредитного договору було здійснено за згодою позивача, як дружини позичальника ОСОБА_1 Оскільки позивач дала згоду на отримання кредиту, у неї виник солідарний обов'язок перед Банком щодо його погашення.

Позивач ОСОБА_2 визнає свої боргові зобов'язання наряду з відповідачем ОСОБА_1 по виплаті кредиту. Позивач висловила готовність сплачувати половину щомісячних внесків по кредиту та відповідач має право приймати від останньої ці кошти на погашення кредиту у безспірному порядку з тим, щоб вносити їх на рахунок Банку. У випадку відмови позивачки в майбутньому від погашення кредиту, відповідач ОСОБА_1 має право звернутися з вимогою до позивачки про стягнення 1/2 частини сплачених ним особисто коштів в рахунок погашення кредиту.

Далі позивач ОСОБА_1 зазначив, що за період з 11 жовтня 2009 року (з часу розірвання шлюбу з відповідачем) по 01 березня 2011 року ним особисто в рахунок погашення кредиту та відсотків за договором про іпотечний кредит було сплачено 5616, 46 дол. США, проте відповідач відмовляється повернути йому половину вказаних коштів, а саме 2808,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 березня 2011р. (100 дол. США - 793,51 грн) дорівнює 22283 грн 59 коп. Вказану грошову суму позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Крім того, за період з листопада 2009 року по лютий 2011 року він самостійно сплачував рахунки на оплату житлово-комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1. Всього ним за вказаний період сплачено 5347 грн 63 коп. Відповідач, як співвласник квартири, також повинна брати участь у витратах, пов'язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на свою користю половину грошової суми, внесеної в рахунок оплати житлово-комунальних послуг - 2673 грн 82 коп.

В судовому засіданні позивач вказані позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог щодо відшкодування половини грошової суми, сплаченої в рахунок погашення кредиту, заперечувала, посилаючись на те, що за спільні кошти вони з позивачем придбали автомобіль, який позивач оформив на себе, привласнивши його. Після розірвання шлюбу вони домовилися, що виплату кредиту позивач буде здійснювати самостійно, оскільки машина залишається у нього, а тепер він вимагає половину сплаченого кредиту від неї. В подальшому відповідач зазначила, що не дивлячись на те, що ні суд, ні банк не зобов'язав її повертати кредит, грошові кошти на погашення кредиту вона віддавала позивачу з часу розірвання шлюбу. Зокрема, відповідач зазначила, що починаючи з жовтня 2009 року щомісячно передавала позивачу до в доларах, то в гривнях грошову суму, еквівалентну 150 дол. США. Всього вона передала позивачу 2800 дол. США. Сама грошові кошти в касу банку не вносила, розписок у позивача про отримання коштів для погашення кредиту не брала. Відповідач зазначила, що вищезазначені обставини можуть підтвердити свідки.

Позовні вимоги про стягнення з неї на користь позивача 2673 грн 82 коп. в рахунок відшкодування половини грошових коштів, внесених позивачем на оплату за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2009 року по лютий 2011 року, відповідач визнала, зазначивши, що не заперечує свій обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги, проте не мала можливості цього роботи, оскільки відповідач забирав рахунки та самостійно їх сплачував.

Свідок ОСОБА_3, яка є подругою відповідача, зазначила, що відповідач позичала у неї грошові кошти у доларах США та говорила, що ці кошти необхідні, щоб виплачувати кредит, проте, як подруга розпоряджалася грошима, вона не бачила, свідком сплати нею кредиту не була.

Свідок ОСОБА_4, троюрідна тітка відповідачки, також зазначила, що їй про сплату відповідачем коштів в рахунок погашення кредиту нічого не відомо.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 травня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яке набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Платинум Банк» про поділ майна подружжя, визначення порядку користування квартирою, зміну умов кредитного договору та зобов'язання укласти договір, яким в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням встановлені наступні обставини, які відповідно до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 серпня 2007 року на ім'я ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_2, які на той час були подружжям, була придбана квартира АДРЕСА_1, в яку вселилися сторони та їх донька. Суд прийшов до висновку, що спірна квартира належить до спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки не вистачало коштів на придбання спірної квартири, за згодою ОСОБА_2 між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 08 серпня 2007 р. укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого Банком надано позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 25000 доларів США на придбання спірної квартири на строк 120 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Укладення кредитного договору було здійснено за згодою ОСОБА_2, як дружини позичальника ОСОБА_1 Оскільки ОСОБА_2 дала згоду на отримання кредиту, у неї виник солідарний обов'язок перед Банком щодо його погашення.

ОСОБА_2 визнає свої боргові зобов'язання наряду з ОСОБА_1 по виплаті кредиту. ОСОБА_2 висловила готовність сплачувати половину щомісячних внесків по кредиту та ОСОБА_1 має право приймати від останньої ці кошти на погашення кредиту у безспірному порядку з тим, щоб вносити їх на рахунок Банку. У випадку відмови ОСОБА_2 в майбутньому від погашення кредиту, ОСОБА_1 має право звернутися з вимогою до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини сплачених ним особисто коштів в рахунок погашення кредиту.

Вказані обставини не заперечувалися сторонами і в даному судовому засіданні.

З пояснень позивача вбачається, що рішенням суду від 11 жовтня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. Вказана обставина не заперечується відповідачем. Відповідно до штампів у паспортах сторін розірвання шлюбу між сторонами зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва 10 листопада 2009 року.

Відповідно до повідомлення ПАТ «Платинум Банк», що є правонаступником ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» від 03 березня 2011 року (а.с.13) ОСОБА_1 за період з жовтня 2009 року по березень 2011 року за договором про іпотечний кредит від 08 серпня 2007 року сплатив кошти на погашення кредиту та відсотків у розмірі 5616, 46 дол. США.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що половина вказаних грошових коштів, а саме 2808,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 березня 2011р. (100 дол. США - 793,51 грн) дорівнює 22283 грн 59 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки в добровільному порядку ОСОБА_2 їх не сплачувала.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що нею позивачу за вказаний період передано 2800 дол. США для повернення Банку кредиту, оскільки вказані обставини не підтверджені жодними доказами.

Крім того, з рахунків на сплату за житлово-комунальні послуги вбачається, що позивач за період з листопада 2009 року по лютий 2011 року сплатив за надані послуги 2673 грн 82 коп.

З врахуванням положень ст.ст. 360, 369 ЦК України та визнання позову в цій частині відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2673 грн 82 коп. в рахунок відшкодування половини грошових коштів, внесених на оплату за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2009 року (з часу розірвання шлюбу) по лютий 2011 року також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 360, 369, 544 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України, ст. ст. 10, 60, 61, 88, 174, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22283 грн 59 коп. в рахунок відшкодування половини грошових коштів, внесених на погашення кредиту та відсотків за період з жовтня 2009 року по березень 2011 року; 2673 грн 82 коп. в рахунок відшкодування половини грошових коштів, внесених на оплату за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2009 року по лютий 2011 року, а всього 24957 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят сім) грн 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати у розмірі 369 грн. 57 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Маринченко