Справа № 4-с-31/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко

за участю секретаря - А.К. Слободянюк

розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві Пішковцій О.В., скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, заінтересовані особи: відділ Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, відділ Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Соломянського районного суду м. Києва в порядку цивільного провадження зі скаргою, просив суд визнати дії державного виконавця Пішковцій О.В. неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.04.2014, видану державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві Пішковцій О.В. в частині, що стосується заборгованості по сплаті аліментів; скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника по сплаті аліментів від 04.07.2014, видану старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Васильєвим С.С.

В обґрунтування скарги зазначив, що у провадженні державного виконавця відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. знаходиться виконавчий лист №2-1911 від 26.06.2002 на виконання рішення Солом'янського районною суду м. Києва від 26.06.2002 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини з усіх видів заробітків. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження 11.08.2014 скаржник дізнався, що державний виконавець відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Пішковцій О.В. при проведенні виконавчої дії, порушив вимоги ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження», чим порушив його права і свободи. Відзначив, що його як боржника жодним чином не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, а лише 01.08.2014 він дізнався (постанова була надіслана за місцем роботи), що існує такий виконавчий лист. Зазначив, що до 10.08.2002 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 і питання про стягнення аліментів під час вирішення справи про розлучення не ставилося. При отриманні постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 04.07.2014 (ВП №43838559), видану старшим державним виконавцем Васильєвим С.С. ВДВС Оболонського РУЮ м. Києві, ОСОБА_1 звернув увагу на те, що заборгованість по аліментам становить 74542,94 грн, у звязку з чим йому не зрозуміло на підставі чого виникла така заборгованість, адже стягувач ОСОБА_4 на протязі 12 років не зверталася до ВДВС з виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання сина. Вважає, що при розрахунку заборгованості державним виконавцем ВДВС Соломянського РУЮ в м. Києві Пішковцій О.В. було допущено ряд помилок, а саме державний виконавець обчислив заборгованість за 10 років, починаючи з 2002 року, ігноруючи вимоги ч.1 ст.194 СК України. Серед іншого, відзначив, що стягувач знала його місце проживання (проживають на сусідніх вулицях) та його місце роботи. Крім того, вихованням дитини займалася матір колишньої дружини ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_4 з 2003 року проживає в АДРЕСА_1. Зазначив, що поштовими переказами неодноразово переказував кошти на імя ОСОБА_6 для утримання його сина ОСОБА_7, а також надавав кошти у вигляді готівки в добровільному порядку, розуміючи, що повинен матеріально забезпечувати свою дитину.

В судове засідання особа, яка подала скаргу ОСОБА_1 не зявився, надав заяву, у якій підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу розглядати без його участі.

Представники заінтересованих осіб ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві та ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в судове засідання не зявилися, про дату та час слухання справи повідомлялися неодноразово, причини неявки суду не відомі. Також запити суду щодо витребування належним чином засвідчених копії матеріалів виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 були залишені заінтересованими особами без уваги.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві Пішковцій О.В. від 18.04.2014 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1911, виданого 26.06.2002 Соломянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 було закінчено, де підставою державним виконавцем зазначено, що в ході проведених державним виконавцем виконавчих дій встановлено, що згідно відповіді ДПІ № від 24.01.2014, заяви стягувача та довідки з місця роботи боржник ОСОБА_1 отримує дохід в ТОВ «Софарм Україна» з 10.12.2012, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр.-т Московський, 9, що територіально відноситься до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві. Борг станом на 01.11.2012 становить 74542,94 грн. Заборгованість нарахована згідно середньомісячної заробітної плати, далі нараховувати згідно отриманого доходу боржника (а.с.5).

Згідно супровідного листа ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві від 18.04.2014 вищевказана постанова разом з оригіналом виконавчого листа була направлена на адресу ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві для виконання, а також ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для відома (а.с.4).

Однак, як зазначив ОСОБА_1 в ході розгляду справи вказаної постанови своєчасно він не отримував та не був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1911, виданого 26.06.2002 Соломянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4

Надалі, постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєвим С.С. від 04.07.2014 в рамках відкритого виконавчого провадження №43838559 було звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1, а також зазначено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі 50%, а саме 25% поточних аліментів та 25% в розмір погашення заборгованості. Після погашення заборгованості проводити стягнення в розмірі 25% поточних утримань з заробітної плати боржника (а.с.7).

Вказана копія постанови була направлена на адресу ТОВ «Софарма Україна» для виконання, а сторонам виконавчого провадження для відома, про що свідчить супровідний лист ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 04.07.2014 №1165/19 (а.с.6).

Серед іншого, в матеріалах справи наявні копії квитанцій про перерахування грошових коштів на прізвище ОСОБА_6 (а.с.12-18), які додані ОСОБА_1 на підтвердження добровільного надання матеріальної допомоги на утримання його дитини, який в судовому засіданні, при цьому зазначив, що мати дитини ОСОБА_4 з 2003 року проживає в АДРЕСА_1, а матір колишньої дружини ОСОБА_6 піклується про дитину.

Також в ході розгляду справи ОСОБА_1 було додано до матеріалів справи копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.11.2002 у ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві про примусове виконання виконавчого листа №2-1911 від 26.06.2002 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, а також виклик державного виконавця ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві на прийом №56/9 від 20.11.2013 для вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів ОСОБА_1

Судом встановлено, що вищевказаний виклик державного виконавця було направлено боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, в той час, як згідно картки прописки (Форма А) останній був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Під час розгляду справи судом неодноразово здійснювались виклики у судове засідання представників заінтересованих осіб з належним чином засвідченими матеріалами виконавчого провадження, однак вказані документи суду так і не було надано.

Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Отже, заінтересованою особою ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві в ході розгляду справи не було надано до суду належних та допустимих доказів про те, що боржник ОСОБА_1 своєчасно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та порушив встановлений термін для добровільного виконання виконавчого листа.

Отже, права ОСОБА_1, як боржника в рамках виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві було порушено.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В матеріалах справи міститься довідка розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-1911 від 26.06.2002 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 19.06.2002, складена та видана державним виконавцем ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві Пішковцій О.В. від 28.03.2014, з якої вбачається здійснення нарахування заборгованості за період з 19.06.2002 по листопад 2012 року у розмірі 74542,94 грн (станом на 01.12.2012), а також зазначено, що заборгованість нарахована згідно середньомісячної заробітної плати по м. Києву (а.с.8-10).

Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу та боржнику.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 своєчасно не отримував, в звязку з чим не знав про наявність розрахованої заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 74542,94 грн. за період з 19.06.2002 по листопад 2012 року та з вказаним розрахунком не згоден.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнені за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншим органам та посадовим особам не допускається.

Із зазначеного вище вбачається, що при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження органи державної виконавчої служби мають діяти в межах повноважень та у спосіб який передбачений законом, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що звернення стягнення на заробітну плату боржника є заходами примусового виконання рішення, а боржник ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність виконавчого провадження у ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві та своєчасно не отримав постанову про відкриття провадження, а отже, був позбавлений права на добровільне виконання виконавчого листа №2-1911, постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 04.07.2014, винесена державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєвим С.С. є передчасною та підлягає скасуванню.

Також з метою відновлення порушених прав особи, яка подала скаргу ОСОБА_1, підлягає скасуванню постанова про закінчення виконавчого провадження від 18.04.2014, винесена державним виконавцем ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві Пішковцій О.В. з примусового виконання виконавчого листа №2-1911, виданого 26.06.2002 Соломянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений обов'язок державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, заявником доведена обґрунтованість скарги та незаконність оскаржуваної постанови.

Згідно ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» відновлення виконавчого провадження передбачено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно ч.3 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження». про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу , який видав виконавчий документ.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені у скарзі вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 205, 206, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві Пішковцій О.В., скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, заінтересовані особи: відділ Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, відділ Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити.

Визнати дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ в м. Києві Пішковцій О.В. неправомірними щодо порушення прав ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-1911, виданого 26.06.2002 Соломянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4.

Скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ в м. Києві Пішковцій О.В. про закінчення виконавчого провадження від 18.04.2014 з примусового виконання виконавчого листа №2-1911, виданого 26.06.2002 Соломянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4.

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 04.07.2014 за виконавчим провадженням №43838559.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Соломянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а у разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Г.О. Козленко