Провадження № 22-ц/780/3503/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 18.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", Публічного акціонерного товариства "Акцент - Банк" про порушення прав споживача та визнання договору поруки недійсним,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "Акцент - Банк" про порушення прав споживача та визнання договору поруки недійсним.

Позов мотивувала тим, що 27 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту на купівлю автомобіля .

05 серпня 2014 року ОСОБА_2, отримала лист з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заочним рішенням по справі №202/21415/13-ц від 29 квітня 2013 року.

Зі змісту вказаного рішення їй стало відомо про існування договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, який укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк», який просила визнати недійсним з підстав передбачених ст..ст. 203, 215, 227 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №КІL0АU03395461 про надання споживчого кредиту на купівлю автомобіля.

20 жовтня 2010 року в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки № 167.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається із змісту заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2013 року позовні вимоги ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволено частково. Постановлено звернути стягнення на автомобіль Chevrolet, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 для задоволення грошових вимог ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № КІL0АU03395461 від 24 липня 2007 року в розмірі 515 581, 61 грн. В решті вимог до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення позивачу відмовлено.

Оскільки чинним законодавством не передбачено укладання договору поруки за попередньою згодою боржника за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання вказаного договору недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність визнання договору поруки недійсним з тих підстав, що вказаний правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії) (ч. 1 ст. 227 ЦК України), не заслуговують на увагу, оскільки договір поруки відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України вчиняється у письмовій формі і для його укладання не вимагається будь-якого дозволу.

Крім того суду не були надані докази того, що оспорюваний правочин суперечить цивільному кодексу, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.. 203 ЦК).

Доводи апеляційної скарги про розголошення без згоди позивача інформації щодо укладення кредитного договору, не можуть бути враховані апеляційною інстанцією, оскільки вказане не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно зясовані обставини, що мають значення для справи, правильно застосовані норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Володимирівнина відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді