Провадження № 22-ц/779/1999/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Соколовського В.М.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Солід-Україна» про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ТзОВ «Солід-Україна» на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

08 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Солід-Україна» про поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом керівника підприємства ТзОВ «Солід-Україна» №01-01/95- від 06 листопада 2014 року його було звільнено з роботи за прогул.

Зазначав, що в порушення ч.4 ст.40 КЗпП України на момент видання наказу про його звільнення він перебував на амбулаторному лікуванні в період з 06 листопада по 13 листопада 2014 року.

Посилаючись на протиправне звільнення, просив визнати наказ керівника підприємства ТзОВ «Солід-Україна» №01-01/95- від 06 листопада 2014 року незаконним та поновити його на роботі та посаді, яку він займав до звільнення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2015 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді охоронця в ТзОВ «Солід-Україна»

В апеляційній скарзі на дане рішення ТзОВ «Солід-Україна» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що під час прийому на роботу ОСОБА_2 було ознайомлено з колективним договором, посадовою інструкцією, проінструктовано з техніки безпеки.

Вказує, що 06 листопада 2014 року о 7 год. 46 хв. ОСОБА_2 прийшов на роботу, що зафіксовано в реєстрі входу-виходу на роботу працівників підприємства.

О 8 год. 15 хв. старшим зміни охоронців ОСОБА_3 було зафіксовано відсутність ОСОБА_2 на робочому місці.

О 8 год. 20 хв. ОСОБА_4 було написано на ім'я директора ТзОВ «Солід-Україна» довідну записку в якій зазначено, що охоронець ОСОБА_2 самовільно покинув територію підприємства і відсутній на роботі. Про причину відсутності ОСОБА_2 йому не відомо, на телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідає.

На підставі доповідної ОСОБА_3 директором ТОВ «Солід-Україна» було видано наказ №01-02/62 від 06 листопада 2014 року «Про створення комісії» для з'ясування причин відсутності працівника на робочому місці. Цим наказом комісії було доручено зафіксувати факт відсутності ОСОБА_2, відібрати в нього пояснення та інше.

Зазначає, що комісією о 11 год. 30 хв. було складено акт про те, що ОСОБА_2 з 8 год. 15 хв. 06 листопада 2014 року відсутній на роботі і до моменту складання акту не був на підприємстві. В акті також зазначено, що причина відсутності ОСОБА_2 не відома, попередньо про своє відлучення з роботи адміністрацію підприємства він не повідомив, чим допустив порушення трудової дисципліни, його мобільний телефон не відповідав.

О 11 год. 38 хв. 06 листопада 2014 року ОСОБА_2 з'явився на підприємстві, де вчинив бійку, відмовився від підписання акту складеного о 11 год. 30 хв. та дачі пояснень про причини своєї відсутності на робочому місці про що комісією було складено відповідний акт. Також, заступником директора ТОВ «Солід-Україна» ОСОБА_5 ОСОБА_2 було роз'яснено правові наслідки порушення ним трудової дисципліни.

У зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від надання письмового пояснення щодо відсутності на роботі більше трьох годин, комісією було складено ще один акт.

Одразу після цього, наказом №01-01/95- від 06 листопада 2014 року ОСОБА_2 був звільнений з посади охоронця за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.

Стверджує, що прогул без поважних причин ОСОБА_2 зафіксований у табелі обліку використання робочого часу працівників за листопад 2014 року.

Апелянт зазначає, що позивача було ознайомлено (з врученням) з наказом про звільнення - 06 листопада 2014 року. У день звільнення з ОСОБА_2 було проведено повний розрахунок по заробітній платі та невикористаній відпустці.

Вказує, що про листок непрацездатності апелянту стало відомо тільки після отримання позовної заяви.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2, згідно листа військово-медичної служби ВМУ СБУ в Управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області №136 від 07 травня 2015 року був на прийомі у лікаря в кінці робочого дня (близько 16 години), тобто після фактичного звільнення з роботи, яке відбулося в першій половині дня 06 листопада 2014 року.

Зазначає, що вищезазначені обставини звільнення ОСОБА_2 були предметом перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці в Івано-Франківській області. За результатами даної перевірки інспекція прийшла до висновку про відсутність з боку ТОВ «Солід-Україна» будь-яких порушень законодавства про працю при звільненні ОСОБА_2

У зв'язку з наведеним, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В засіданні апеляційного суду представник ТзОВ «Солід-Україна» - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

За приписами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 (1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звільнено з посади охоронця на підставі п.4 ст.40 КЗпП відповідно до наказу №01-01/95- від 06 листопада 2014 року за прогул без поважних причин.

Також встановлено, що позивачу в день звільнення видано лікарняний листок, який було видано поліклінікою військово-медичної служби ВМУ СБУ в Управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області 06 листопада 2014 року та згідно з копією якого ОСОБА_2 звільнено від роботи з 06 листопада до 13 листопада 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що зазначена обставина є підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки звільнення позивача проведено в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно довідки від 14 вересня 2015 року, виданої військово-медичною службою ВМУ СБУ в Управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області вбачається, що позивач звертався за медичною допомогою 06 листопада 2014 року і до 13 листопада 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні у поліклініці ВМС, ймовірний час звернення за медичною допомогою 12 год. 30 хв. - 13 год. 30 хв.

А тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивач перебував на прийомі у лікаря близько 16 години, тобто після фактичного звільнення з роботи.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

А тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Солід-Україна» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

В.М. Соколовський