АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/692/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівКорнієнко Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М.М.

за участю:

представника позивача Новикова В.І.

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_10 було укладено кредитний договір № МКЧ-87-07, за умовами якого позивач надав останньому кредит в сумі 30000 доларів США строком до 19 березня 2022 року зі сплатою 15,5 % річних за користування грошима.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_11 20.03.2007 року було укладено договір іпотеки № МіЧ-87-2007, згідно якого ОСОБА_11 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість за кредитним договором складала 240 434,87 грн.

Спадщину після померлого ОСОБА_11 прийняли відповідачі: ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Враховуючи наведене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу її на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

За рахунок виручених від реалізації предмета іпотеки коштів задовольнити вимоги Банку в сумі 240 434,87 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, належну померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, спадкоємцями якого є ОСОБА_11 та ОСОБА_8, шляхом продажу її на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

За рахунок виручених від реалізації предмета іпотеки коштів задовольнити вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме заборгованість - 240 434,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 29578,27 доларів США, що складає по курсу НБУ на 18.11.2013 року 236 419,11 грн.; заборгованості за простроченими відсотками по кредиту - 18,05 доларів США, що складає по курсу НБУ на 18.11.2013 року 144,27 грн.; строкової заборгованості по відсотках - 484,36 доларів США, що складає по курсу НБУ на 18.11.2013 року 3871,49 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено незаконне та необґрунтоване рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, виходив з того, що відповідно до укладеного кредитного договору № МКЧ-87-07 від 20.03.2007 року ОСОБА_10 отримав кредит у розмірі 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5 % на рік, з кінцевим терміном повернення 19 березня 2022 року (а.с. 166-168).

З метою належного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_10 20.03.2007 року було укладено договір іпотеки № МіЧ-87-2007 належної йому квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

За матеріалами спадкової справи після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 66-74).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, померлий ОСОБА_11 до дня смерті сплачував відсотки за кредитом та тіло кредиту відповідно до встановленого графіку (а.с. 13).

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість за кредитним договором складає 240 434,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом 29578,27 доларів США, що по курсу НБУ на 18.11.2013 року складає 236 419,11 грн.; заборгованість за простроченими відсотками по кредиту - 18,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.11.2013 року складає 144,27 грн.; строкова заборгованість по відсотках - 484,36 доларів США, що за курсом НБУ на 18.11.2013 року складає 3871,49 грн. (а.с. 13-14).

Відповідно до ст. ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 32, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року (далі - постанова), при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Вказані вимоги узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), якою встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Своє право на задоволення вимог про стягнення заборгованості з боржника, іпотекодержатель може реалізувати шляхом продажу предмету іпотеки, що передбачено ст. 38 Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_11 є ОСОБА_8 та ОСОБА_11, які вчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримали. В матеріалах справи відсутні дані, що відповідачка ОСОБА_9 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_11, тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог відносно неї.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було нараховано заборгованість за кредитним договором, яка виникла за життя померлого ОСОБА_11 - станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, інших нарахувань за кредитним договором позивачем здійснено не було. Таким чином, до спадкоємців ОСОБА_11 перейшли зобов'язання з погашення вказаної заборгованості.

Однак, оскільки заборгованість погашена не була, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зі змінами, внесеними постановою № 7 від 07.02.2014 року, при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Таким чином, у даному випадку застосування строків позовної давності без заяви відповідача у справі не передбачено нормами ЦК України.

В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності під час розгляду справи в суді першої інстанції, а апеляційний суд в порядку ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 1282 ЦК України визначено особливості включення до складу спадщини боргових зобов'язань та межі їх виконання.

Стаття 1281 ЦК України регламентує порядок пред'явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Кредитор ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся із вимогою до спадкоємців через нотаріальну контору 27 вересня 2007 року, тобто в межах строку, визначеного цивільним законодавством України (а.с. 71).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1269 ЦК України).

Статтями 1297 та 1299 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Невиконання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на те, що відповідачі не набули права власності на спадкове майно не є підставою для відмови у зверненні стягнення на заставлене майно.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно застосовано положення Закону України «Про іпотеку», цивільного законодавства, з урахуванням роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та обґрунтовано звернуто стягнення на предмет іпотеки, належний померлому ОСОБА_11

За таких обставин, оскільки судом винесено рішення з дотримання норм матеріального та процесуального права, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні доказів, колегія суддів апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 відхиляє, а рішення суду першої інстанції - залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :