Справа № 456/5916/13 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/971/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» про визнання договору про відшкодування витрат недійсним. З посиланням на норми Цивільного Кодексу України, Земельного Кодексу України, Закону України «Про плату за землю», Податкового кодексу просив визнати договір на відшкодування витрат №06-81/1/12, укладений 20 березня 2012 року між Дочірнім підприємством НАК «Надра України» «Західукргеологія», від імені та в інтересах якого виступала Стрийська нафтогазорозвідувальна експедиція та ОСОБА_3, недійсним.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано договір про відшкодування витрат №06-81/1/12, укладений 20 березня 2012 року між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія", від імені та в інтересах якого виступала Стрийська нафтогазорозвідувальна експедиція та ОСОБА_3 недійсним.

Рішення від імені відповідача оскаржив заступник директора з правових питань НАК «Надра України» ДП «Західукргеологія» - О.О. Остимчук. Посилаюється на його незаконність та необґрунтованість, таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Мотивує тим, що 20 березня 2012 року між сторонами укладено Договір на відшкодування витрат №06-81/1/12. Відповідно до предмету Договору п.1.1 Сторона 1 несе витрати у вигляді податку на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, а Сторона 2 користується частиною будівель та споруд за договором купівлі-продажу 63/100 часток будівель споруд від 30.11.2011 року, які розміщені за даною адресою, Сторона 2 зобов»язується щомісячно з 1 січня 2012 року відшкодувати Стороні 1 витрати по сплаті земельного податку для користування земельною ділянкою в розмірі 2, 42 га. На виконання умов Договору позивачу скеровувались рахунки про відшкодування витрат сплаті земельного податку. Згідно наданих рахунків позивачем частково погашено заборгованість в розмірі 40 059, 56 коп. Станом на сьогоднішній день позивач не виконує своїх зобов»язань. Оскільки Договір про відшкодування витрат №06-81/1/12 укладений в належній формі, сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а тому згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для його виконання сторонами. Позивач в позовній заяві ставить вимогу про визнання договору про відшкодування витрат недійсним, керуючись ч.1 ст. 215 ЦК України, тоді як позивачем були вчинені дії спрямовані на набуття цивільних прав та обов»язків, а саме волевиявлення при укладенні договору на відшкодування витрат. Дана обставина підтверджується фактом добровільної сплати позивачем витрат по сплаті земельного податку в розмірі 40 059, 56 грн.

При розгляді справ в апеляційній інстанції представник відповідача доводи такої підтримав.

Позивач та його представник в судове засідання не з»явились. Оскільки до клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про відкладення справи не долучено доказів поважності причини неявки позивача та його представника, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності та врахувати висловлену позицію у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники в судове за сідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скарго. У відповідності до вимог ч.2 ст, 305 ЦПУК України, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає .

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції встановив ряд обставин. Зокрема, що рішенням 26.09.2002 року виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 288, Стрийській НГРЕ було надано в постійне користування для виробничих цілей земельну ділянку площею 24200 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. /а.с. 39/.

18.09.2008 року згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 733, НАК «Надра України» продала, а ТзОВ «Квадрига-4» купило 63/100 частин будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

На підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2008 та ст. 120 Земельного Кодексу України до ТзОВ «Квадрига-4» перейшло право власності на 63/100 частин нерухомого майна у АДРЕСА_1, а отже і право користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, в момент державної реєстрації цього правочину.

Згідно договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 1931, ТзОВ «Квадрига-4» продало позивачу 63/100 часток будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 За цим договором ТзОВ «Квадрига-4» передало ОСОБА_3 ці 63/100 частини будівель та споруд, які складаються з: контора бази з підвалом (літ. «А-1») площею 374,7 кв.м.; прохідна для охорони «ВОХР» (літ. «Б-1») площею 24,2 кв.м.; вагова (літ. «В-1») площею 19,8 кв.м.; склад матеріальний з підвалом (літ. «Г-1») площею 636,8 кв.м.; контора під навісом (літ. «Д-1») площею 20,1 кв.м.; будівля обеззаражування води (літ. «Є-1») площею 8,7 кв.м.; столярна майстерня (літ. «Ї-1») площею 85,4 кв.м.; склад сипких матеріалів (літ. «Й-1»); побутові приміщення (літ. «Н-1») площею 158,6 кв.м.; насосна (літ. «О-1») площею 53,4 кв.м.; слюсарна майстерня (літ. «П-1») площею 45,9 кв.м.; компресорна з побутовими приміщеннями (літ. «Р-1») площею 126,5 кв.м.; склад для зберігання матеріалів (літ. «Т-1») площею 218,1 кв.м.; вбиральня (літ. «С»), огорожа (1), огорожа (9), огорожа (12), ворота (10), ворота (11), склад № 4 для матеріалів (незавершене будівництво 71% готовності) (літ. И-1), ємкості сипучих матеріалів (№ 13-15), ємкості сипучих матеріалів (№ 17-19), ємкості сипучих матеріалів (№ 25-27), ємкості сипучих матеріалів (№ 30-32), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: «А-1», «Б-1», «Г-1», «Д-1», «Й-1», «Н-1», «О-1», «П-1», «Р-1», «Т-1», які складають 63/100 (шістдесят три сотих) ідеальних часток.

Таким чином сторони у справі стали співвласниками нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і таке належало на праві спільної часткової власності HAK «Надра України» та ОСОБА_3 в співвідношенні часток 37/100 HAK «Надра України» та 63/100 ОСОБА_3

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2014 року, копія якого долучена до справи, між сторонами вирішувався спір з приводу поділу майна, що у спільній частковій власності. Вирішення такого спору мало місце з підстав, що по причині відчуження за вказаними вище договорами купівлі - продажу 63/100 ідеальних частин приміщень із визначенням конкретно приміщень, які віднесені до цієї ідеальної частки та встановлення судом обставин, що майно, котре складає частку НАК «Надра України» є частково списаним і демонтованим, однак не проведено державну реєстрацію припинення права на частку майна відповідача але вплинуло на зміну ідеальних часток у майновому комплексі . Вказане рішення враховано судом при вирішенні даного спору в тих межах, в яких впливає на правовідносини, що виникли.

13.07.2011 року за вказаним вище договором до ОСОБА_3 перейшло право власності на 63/100 частин нерухомого майна розташованого АДРЕСА_1, яке зареєстроване 05.12.2011 року, а також право користування земельною ділянкою, на якій це майно розташоване.

Вказана обставина визнана відповідачем у листі НАК «Надра України» від 17.05.2013 року за № 455/2/01/11.

20.03.2012 року між відповідачем, від імені та в інтересах якого виступала Стрийська НГРЕ, та позивачем укладено договір про відшкодування витрат № 06-81/1/12./ оспорюваний договір/

Відповідно до п/п 1.1. п. 1 Договору про відшкодування витрат, у зв'язку з тим, що ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» несе витрати у вигляді податку за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 а ОСОБА_3 користується частиною будівель та споруд за договором купівлі-продажу 63/100 часток будівель споруд від 30.11.2011 року, які розміщені за даною адресою, ОСОБА_3 зобов'язується щомісячно з 01.01.2012 року відшкодовувати ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» витрати по сплаті земельного податку для користування земельною ділянкою в розмірі 2,42 га, а згідно п/п 1.2. п. 1 цього Договору відшкодування витрат по сплаті земельного податку здійснюється на підставі розрахунків виставлених ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія».

Відповідно до п. 6.1 Договору про відшкодування витрат, даний Договір набирає законної сили після підписання сторонами та скріплення печатками сторін, з дати його погодження в ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем придбано частину приміщень за договором від 13 липня 2011 року, а не 30.11.2011 року, як зазначено у договорі про відшкодування витрат, а земельна ділянка, про понесення витрат за користування якою зазначає відповідач у договорі - розташована за адресою АДРЕСА_1 хоча рішенням № 288 від 26.09.2002 року у постійне користування Стрийській НГРЕ передано ділянку площею 24200 кв. м по АДРЕСА_2 /а.с. 39/. Така неузгодженість відповідачем не спростована.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції також виходив з того, що у ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» відсутній державний акт на право постійного користування земельною ділянкою розміром 2,42 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договір оренди даної земельної ділянки.

Сплата земельного податку за вказану земельну ділянку, як за використання земель промисловості, земель інших видів виробництва відповідачем, не свідчить про наявність в останнього права погашати частину таких платежів за рахунок особи, котра, по-перше, на правовій підставі набула право власності на приміщення, розташовані на частині земельної ділянки, по-друге, за відсутності доказів використання цією особою такої земельної ділянки, як земель промисловості чи іншого виду виробництва.

Обґрунтовуючи наведеними вище мотивами висновки суду про задоволення позову позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» не довела, що є власником або користувачем земельної ділянки в розмірі 2,42 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Власником цієї земельної ділянки є громада м. Стрия в особі Стрийської міської ради, якій належить зазначена земельна ділянка на праві комунальної власності.

Суд першої інстанції врахував, що відповідно до положення ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЗК України , землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, а відповідно п. «а» ч. 2 ст. 83 цього Кодексу, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а згідно п. «а» ч. 2 ст. 92 цього Кодексу, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Частиною 1 ст. 93 ЗК України, встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ст. 125 ЗК України, якою визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ст. 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 1 ЗУ «Про оплату за землю» встановлено, що податок - це обов'язковий платіж, що справляється з юридичних і фізичних осіб за користування земельними ділянками.

Згідно ч. 1 ст. 269 Податкового Кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, а відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 270 цього Кодексу, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, шо ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» укладаючи оспорюваний позивачем правочин не врахувало означених вище вимог закону.

Мотиви апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що оспорюваний правочин укладено у належній формі, позивач був вільним в укладенні правочину, частково виконував його умови, а тому не вбачають підстав для визнання його недійсним з мотивів зазначених у позові.

Такі мотиви апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Факт укладення правочину та часткове виконання умов правочину, який не відповідає вимогам закону, не позбавляє сторону правочину його оспорити. Невідповідність правочину формі, встановленій законом породжує інші правові наслідки.

Відповідно до ст. 3 ЦК України , загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого є свобода договору, суть якої полягає зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору, а згідно ч. 3 ст. 6 цього Кодексу , сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо не вказано про це, а також у разі якщо, обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або з суті відносин між сторонами. Таким чином, свобода договору не має абсолютного характеру. Договір має відповідати імперативним приписам цивільного законодавства і сторони відступати від них не можуть.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надана відповідачем копія витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 70-879, що складений 14.03.2011 року управлінням Держкомзему у м. Стрий Львівської області, правонаступником якого є управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області, та дві копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік і 2013 рік не спростовують правильності висновків суду.

Крім того, судом першої інстанції детально проаналізовано і ці докази та враховано, що відповідно до зазначеного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 70-879 коефіцієнт Кф (землі комерційного використання) становить 2,5, а нормативно грошова оцінка кв.м. цієї земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 441,87 грн.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 70-877, що складений 14.03.2011 року управлінням Держкомзему у м. Стрий Львівської області, коефіцієнт Кф (землі промисловості [землі інших видів виробництва]) становить 1,2, нормативно грошова оцінка кв.м. цієї земельної ділянки становить 212,10 грн., а загальна площа земельної ділянки під забудовою складає 24200 кв.м. В цю площу, очевидно, входить площа, на якій розташовані набуті позивачем приміщення за договором від 13.07.2011 року.

Відповідно до вище вказаних податкових декларацій з плати за землю за 2012 рік і 2013 рік, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площа земельної ділянки під забудовою складає 24200 кв.м., а нормативно грошова оцінка кв.м. цієї земельної ділянки становить 441,87 грн.

Згідно генерального плану, що погоджений 12.08.2011 року з начальником відділу архітектури і містобудування виконавчого комітету Стрийської міської ради О.Похило, загальна площа земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 складає 17485 кв.м., а не 24200 кв.м., як це зазначено у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 70-879, що складений 14.03.2011 року управлінням Держкомзему у м. Стрий Львівської області, та у двох копіях податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік і 2013 рік, на що обґрунтовано звернуто увагу судом першої інстанції.

Відповідно до положення ст.274 Податкового Кодексу України,ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273,276, і 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таке саме положення містить ч. 2 ст. 120 Земельного Кодексу України, в якій зазначено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, при відчуженні нерухомого майна по АДРЕСА_1 право користування частиною ділянки під цими будівлями перейшло до позивача.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України /в діючій на час укладення позивачем договору купівлі-продажу редакції/, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Тому колегія суддів вважає, що судом вірно встановлені фактичні обставини справи, висновки суду таким відповідають.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції у апеляційній скарзі не наведено, тому її слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" відхилити.

Рішення Стрийського місьрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді