Справа № 309/3022/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого : Дроботі В.В.,

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.,

при секретарях - Рогач О.Я., Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-РЕ» на рішення Хустського районного суду від 11 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Подія, яка мала місце з позивачем 24 вересня 2013 року в Україні, визнана страховим випадком відповідно до Полісу КVR №194002 від 13.09.2013 року.

З Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-РЕ» на користь ОСОБА_1 стягнуто страхове відшкодування в сумі 40702,70 грн. за перебування позивача в лікарні Йосефталь у зв'язку з госпіталізацією при загостренні хронічної хвороби.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

З відповідача на користь держави стягнуто судовий збір.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким у задоволенні позовний вимог відмовити повністю. Апелянт вказує на те, що 24 вересня 2013 року позивач у клініку «Йосефталь» м.Ейлат був госпіталізований у зв'язку з ненаданням невідкладної медичної допомоги, за даний страховий випадок страховик виплатив позивачу страхове відшкодування. В інші дні позивач лікувався не у зв'язку із страховим випадком, тому виплата відшкодування йому не повинна проводитись.

Колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

13 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Київ-РЕ» уклали договір добровільного медичного страхування для виїжджаючих за кордон.

Програмою А страхового полісу КVR №194002 були передбачені істотні умови страхування, страхові ризики, перелік послуг, ліміт відповідальності страховика по кожній з послуг, що надаються застрахованій особі.

Цей поліс відповідав Правилам добровільного страхування медичних витрат від 11 грудня 2012 року.

У вересні 2013 року позивач перебував в Ізраїлі в гостях у сина та членів його сім'ї. Є доведеним, що у зв'язку з різким погіршенням здоров'я він 24 вересня 2013 року змушений був звернутись за медичною допомогою в лікарню «Йосефталь» м.Ейлат, а з 25 по 28 вересня 2013 року він був госпіталізований в дану клініку, де в стаціонарі проходив обстеження та лікування.

За надання невідкладної медичної допомоги ізраїльськими лікарями позивач сплатив в касу клініки за рахунком №5325/5326 11797 ізраїльських шекелів, що за курсом НБУ дорівнює 40702, 70 грн. на час звернення його з даним позовом до суду.

Після повернення в Україну позивач 10 жовтня 2013 року звернувся до відповідача з заявою, у якій повідомив про страховий випадок та просив сплатити йому страхове відшкодування.

08 листопада 2013 року страхова компанія повідомила позивача про відмову у виплаті йому страхового відшкодування за період перебування його на стаціонарному лікуванні в лікарні «Йосефталь», мотивуючи це тим, що період лікування позивача з 25 по 28 вересня 2013 року є наслідком невиконання застрахованою особою рекомендацій лікарів по прийому ліків.

Суд першої інстанції визнавши подію, що мала місце в Ізраїлі, страховим випадком, який охоплюється умовами страхового полісу КVR №194002, обґрунтовано стягнув на користь позивача зі страхової компанії кошти, сплачені ним за надання невідкладної медичної допомоги за кордоном.

При цьому суд правильно до правовідносин, що виникли, застосував матеріальний закон, а саме : ЦК України, ЗУ « Про екстрену медичну допомогу» та «Про захист прав споживачів».

Системний аналіз даних законів свідчить про те, що до правовідносин ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Київ-РЕ» підлягають застосування як норми вказаних законів, так і положення договору страхування КVR №194002.

Оскільки предметом цього страхового полісу були майнові права позивача, пов'язані з особистим страхуванням (здоров'я страхувальника), страховий випадок, передбачений договором, мав місце, страхувальник виконав усі обов'язки, передбачені договором та законом щодо надання страховикові інформації по страховому випадку, своєчасно звернувся до страховика, повідомивши про цей випадок, то відмова відповідача від здійснення страхової виплати судом першої інстанції вірно визнана неправомірною.

Доводи скарги страхової компанії до уваги прийнятті бути не можуть.

Згідно п.3.1 Страхового полісу КVR №194002 страховим ризиком за даним Полісом є раптове гостре захворювання застрахованої особи, що сталося несподіванно і становить загрозу для життя і здоров'я та потребує невідкладної медичної допомоги.

Відповідно до цього положення страховим випадком є виникнення в період дії Полісу витрат страхувальника під час дії поїздки за кордон за оплату вартості наданих йому невідкладних медичних послуг, які були надані у зв'язку з наявністю страхового ризику.

Медична документація лікарні «Йосефталь» за 24-28 вересня 2013 року свідчить про те, що загострення гіпертонічної хвороби позивача, з якою в Україні він перебував на диспансерному обліку, під час поїздки в Ізраїль відбулося несподіванно, воно становило загрозу для його здоров'я та життя та потребувало невідкладної медичної допомоги у вигляді госпіталізації в стаціонар лікарні на період з 25 по 28 вересня.

Медичний критерій невідкладної медичної допомоги узгоджується з її правовим аспектом, який визначений у ст.1 ЗУ «Про екстрену медичну допомогу».

Згідно цієї норми екстреною медичною допомогою є медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстреної медичної допомоги невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування ї збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров'я.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що терміни «екстрена медична допомога» та «невідкладна медична допомога» за своїм змістом є тотожними.

Доводи скарги страховика про те, що перебування позивача у стаціонарі клініки і у зв'язку з цим сплата ним 11797 шекелів за лікування пов'язано з порушенням режиму лікування самим страхувальником базується на припущеннях і жодними достовірними доказами не стверджується.

Згідно п.5 Полісу не підлягають відшкодуванню витрати лише у розмірі меншому за франшизу та витрати, пов'язані з хронічними захворюваннями (лікування, оперативне втручання, придбання медикаментів) та наслідками таких захворювань, які існували на момент придбання Полісу, крім випадків їх загострення.

Випадок, який мав місце з позивачем в Ізраїлі, як раз і є проявом раптового гострого загострення його гіпертонічної хвороби.

Отже, стаціонарне лікування позивача з 25 по 28 вересня 2013 року є страховим випадком, витрати за який підлягають страховому відшкодуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя