Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 січня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня

2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь

ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від

16 червня 2007 року на загальну суму 1 124 589,11 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження на рішення апеляційного суду м. Києва від 8 січня 2015 року на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявником без поважних причин пропущено строк на апеляційне оскарження.

Проте даний висновок суперечить процесуальному закону.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції рішення ухвалено 22 липня 2014 року без участі ОСОБА_3 (а. с. 94-99).

Не погодившись з рішенням, 15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду від 13 листопада 2014 року дану апеляційну скаргу залишено без руху, ОСОБА_3 роз'яснено його право протягом тридцяти днів з моменту отримання копії ухвали звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

24 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася з заявою, у якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію рішення суду першої інстанції він отримав 6 жовтня 2014 року, про що свідчить підпис в матеріалах справи. Зазначав, що судові повістки направлялись за його місцем реєстрації, а не за фактичним місцем проживання.

Згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Положеннями ч. 3 ст. 297 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху, серед іншого, у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Аналіз зазначеного свідчить про те, що визнавши наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, суд зобов'язаний залишити апеляційну скаргу без руху та надати строк протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали, в який особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Постановляючи ухвалу про відмову ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції посилався на те, що з повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 було отримано 25 липня 2014 року (а. с. 102).

Зазначав, що доводи останнього про зміну фактичного місця проживання не підтверджено належним доказами, а матеріалами справи підтверджено отримання ОСОБА_3 направлених рекомендованою кореспонденцією судових повісток, адресованих особисто йому.

Заперечуючи, ОСОБА_3 посилався на те, що в судовому засіданні присутнім не був, за його твердженням копію судового рішення отримав лише 6 жовтня 2014 року, оскільки проживає за іншою адресою.

Положенням ст.14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Однією з основних засад судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st129> є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплені гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_627815/ed_2009_05_27/pravo1/MU50K02U.html?pravo=1>). Особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Таким чином, визнаючи наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, апеляційним судом порушено норми процесуального права.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

З урахуванням наведеного, ухвала суду апеляційної інстанції не може залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 січня 2015 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська