Справа № 199/7531/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.1999 року, реєстровий №272, на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_2 з дозволу позивачки, як дружина її брата, після реєстрації шлюбу тимчасово проживала, а з 23.12.2008 року постійно проживає та є зареєстрованою у вказаній квартирі. Також крім сторін по справі в спірній квартирі проживають: син позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, брат позивачки та відповідно чоловік відповідачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також малолітні діти відповідачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивачка зазначає, що відповідачка на прохання виселитися з квартири та звільнити кімнату для її сина відповідає категоричною відмовою, влаштовує скандали та бійки. Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2014 року ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 гривню.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачкою виникають суперечки та скандали, спільне проживання з ОСОБА_2 неможливо, тому позивачка просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з даної квартири.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник позивачки просив позов задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечувала посилаючись на те, що вона проживала в спірній квартирі з 2000 року разом з чоловіком ОСОБА_4, після чого вони виселилися, а згодом у 2008 році знову заселилися зі згоди фактичного власника квартири - старшої сестри її чоловіка, яка проживає в Російській Федерації. По теперішній час їх сім'я разом з малолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, постійно проживають у даній квартирі, займають одну житлову кімнату, яка є їх єдиним житлом. З 23.12.2008 року позивачка є зареєстрованою за даною адресою. Разом з чоловіком вони сплачують більшу частину комунальних послуг (65%), зробили ремонт у кухні, та дотримуються усіх норм добросусідства та правил спільного проживання. Відповідачка визнала, що рік тому між сторонами виник конфлікт на побутовому рівні, однак з цього часу будь-яких сварок між ними не виникало, вона неодноразово вибачалася перед позивачкою та жалкує з цього приводу.

Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати у його відсутність, рішення постановити відповідно до норм чинного законодавства.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.1999 року, реєстровий №272, на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Як встановлено у судовому засіданні та визнано сторонами, фактично спірна квартира належить старшій сестрі позивачки ОСОБА_1 та її брата ОСОБА_4, яка проживає в Російській Федерації та дозволила їх сім'ям проживати в даній квартирі.

Факт придбання квартири АДРЕСА_1 вищевказаною особою та формальне оформлення її на ім'я позивачки ОСОБА_1 підтверджується поясненнями сторін та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають.

Згідно з актом про проживання однією сім'єю від 29.10.2014 року встановлено, що в спірній квартирі проживають: ОСОБА_1, її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, її чоловік та відповідно брат позивачки ОСОБА_4, діти відповідачки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як зазначено сторонами, сім'я позивачки та сім'я її брата ОСОБА_4, дружиною якого є відповідачка ОСОБА_2, проживають у різних кімнатах, між ними фактично встановлений порядок користування квартирою, сім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 сплачує 65% вартості усіх комунальних послуг.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

11.02.2014 року між сторонами на побутовому рівні виник конфлікт, внаслідок якого постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2014 року ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 гривня.

В силу ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У судому засіданні не знайшов своє підтвердження факт систематичного порушення правил спільного проживання з боку відповідачки ОСОБА_2, навпаки, як вбачається з показань свідків ОСОБА_7, яка є матір'ю позивачки ОСОБА_1, та ОСОБА_4, який є її братом, позивачка своєю поведінкою провокує відповідачку на скандали та конфлікти.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що дана квартира придбана у 1998 році її старшою донькою, яка є громадянкою Росії, тому їх сім'єю було прийнято рішення про юридичне оформлення квартири на ім'я молодшої її доньки ОСОБА_1. В дану квартиру заселилися брат та сестра фактичної власниці квартири - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які ніколи не мали між собою жодних конфліктів та непорозумінь. Згодом після створення ними своїх особистих сімей та народження дітей, між ними було визначено порядок користування квартирою, однак вони спільно харчувалися, сплачували комунальні послуги та допомагали одне одному. В той період, коли позивачка не працювала, відповідачка ОСОБА_2, яка є дружиною її брата ОСОБА_4, працювала та сама сплачувала комунальні послуги, купувала необхідні предмети побуту та харчування. Свідок зазначила, що знаючи характер своєї доньки ОСОБА_1, саме вона провокує сварки між сторонами та не погоджується на примирення і відновлення теплих родинних стосунків, які раніше існували в їх сім'ї. Вважає, що виселення відповідачки з квартири буде порушувати інтереси не тільки її, але і малолітніх дітей, оскільки їх сім'я не має іншого житла та коштів для оренди іншого житлового приміщення.

Враховуючи встановлені обставини справи, та приймаючи до уваги заселення відповідачки у квартиру зі згоди її фактичної власниці та самої позивачки, суд вважає, що факт неможливості спільного проживання сторін у квартирі не знайшов свого підтвердження, у зв'язку з чим суд не вбачає достатніх підстав для виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. До того ж, на думку суду, виселення ОСОБА_2 буде суперечити також інтересам та правам її малолітніх дітей, які разом з батьками постійно проживають в даній квартирі та іншого житла не мають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 116, 168 ЖК України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: