Ухвала

іменем україни

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», про стягнення страхових виплат та пені за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2007 року між ним та публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в розмірі 140 тис. доларів США. У відповідності до умов кредитного договору, 1 грудня 2011 року між ним та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») було укладено черговий договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту. У 2012 році йому поставили діагноз вегетативна полінейропатія з вираженим нижнім парапарезом, порушенням акту ходьби, поліартрична вегетативна дисфункція у вигляді вегето-судинної дистонії з нахилом до синкопальних станів, мігренеподібних цефалгій та 25 липня 2012 року медико-соціальною експертною комісією йому встановлено 2 групу інвалідності. Зазначав, що у зв'язку з наведеним він звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та вимогою виплатити страхове відшкодування за страховим договором.

Натомість 20 грудня 2012 року відповідач направив йому лист з пропозицією здійснити додаткове обстеження в Українському державному Інституті експертизи інвалідності у м. Дніпропетровську для встановлення остаточного діагнозу за загальним захворюванням та встановленням групи інвалідності.

Вважав, що страховою компанією були порушені строки і порядок прийняття рішення по страховому випадку.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» на його користь 985 126 грн 44 коп. страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника від 1 грудня 2011 року шляхом перерахування вказаної суми ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у відповідності до умов кредитного договору від 29 листопада 2007 року; стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» на його користь 1 773 227 грн 59 коп. пені за кожний день прострочення здійснення страхового відшкодування за період з 28 листопада 2012 року по 15 січня 2013 року, у відповідності до вимог ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»;

Також позивач просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на його користь 60 285 грн 62 коп. пені за кожний день прострочення здійснення страхового відшкодування, за період з 28 листопада 2012 року по 26 квітня 2013 року, 12 057 грн 12 коп. 3 % річних за період з 28 листопада 2012 року по 26 квітня 2013 року, 3 944 грн 45 коп. інфляційних втрат, за грудень 2012 року та січень 2013 року, а також компенсувати витрати на правову допомогу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_4 28 872 051 грн пені за кожний день прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту від 1 грудня 2011 року за період з 23 жовтня 2012 року по 22 грудня 2014 року .

Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_4 357 753 грн 41 коп. пені за кожний день прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника від 1 грудня 2012 року за період з 23 жовтня 2012 року по 22 грудня 2014 року .

Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_4 63 950 грн 48 коп. 3 % річних за кожен день прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника від 1 грудня 2011 року за період з 28 листопада 2012 року по 22 грудня 2012 року. Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_4 206 876 грн 56 коп. інфляційних втрат за прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника від 1 грудня 2011 року за період з 2012 року по січень 2013 року та з жовтня 2013 року по листопад 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_4 28 872 051 грн та 357 753 грн 41 коп. пені, 63 950 грн 48 коп. 3 % річних та 206 876 грн 56 коп. інфляційних втрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, рішення апеляційного в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ПрАТ «СК «Уніка» 985 126 грн 44 коп. страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника від 1 грудня 2011 року шляхом перерахування вказаної суми на рахунок позивача не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахувавши норми ст. 636, 985 ЦК України та умови договору страхування, дійшли до правильного висновку про те, що у ОСОБА_4 не було права вимагати від ПрАТ «СК «Уніка» оплати на його користь страхового відшкодування, в тому числі на його рахунок відкритий банком на погашення кредиту, оскільки ПАТ «Райффайзен банк Аваль», який відповідно до п. 7.8 договору страхування має право, як вигодонабувач, з метою отримання страхового відшкодування за своєю ініціативою вчиняти будь-які дії, які повинен чи має право страхувальник. Доказів того, що банк відмовився від такого права, позивачем не надано.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик