Номер провадження 2/754/2561/15
Справа №754/4128/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого в шлюбі і визнання права власності на 1/2частку квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до відповідача про поділ майна набутого в шлюбі і визнання права власності на 1/2частку квартири АДРЕСА_1, яка була придбана за час перебування з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Підставою звернення її до суду є майновий спір між ними, що виник через не досягнення згоди порядку поділу майна, набутого ними за час шлюбу, і тому просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник позивача та сама позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили не задовольняти, пояснювали, що спірна квартира дійсно була придбана під час перебування з позивачкою у шлюбі, однак на особисті кошти ОСОБА_2 від продажу двох кімнатної квартири АДРЕСА_2, яка належала йому та його матері на правах приватної власності, яку вони приватизували згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому квартира АДРЕСА_1 не є спільним майном подружжя.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.1991року по 06.03.2015року.

Згідно ст.ст. 60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В період шлюбу сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.05.1996року.

Право власності на вказану квартиру було оформлено на імя ОСОБА_2.

Відповідно до довідки Ф-3, виданої ЖЕК №314 в спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що будь-яка річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у звязку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

При розгляді справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що для покупки квартири АДРЕСА_1 була продана квартира АДРЕСА_2.

Однак, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 26.09.1994р., виданого Відділом приватизації житла Харківської районної Держадміністрації згідно з розпорядженням №6469 від 24.09.1994р, зареєстрованого у Київському МБТІ 12.10.1994р. НОМЕР_1, належала на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_5 (мати відповідача) та ОСОБА_2 (відповідач) квартира АДРЕСА_2.

Відповідно п.4 ч.1 до ст. 57 ЦПК України, передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду».

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.05.1996р. ОСОБА_5 (мати відповідача) та ОСОБА_2 (відповідач) продали вказану квартиру за 100 000 000(сто мільйонів) карбованців (відповідно до п.3 Договору), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вертебною Л.О.

Того ж дня, 08.05.1996р. за посвідченням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вертебною Л.О. ОСОБА_2 (відповідач) купив квартиру АДРЕСА_1 за 50 000 000 (пятдесят мільйонів) карбованців, що відповідає п.3 договору купівлі-продажу квартири.

Отже в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не належала до спільної власності подружжя, оскільки не була придбана за спільні кошти подружжя, а набута відповідачем ОСОБА_2 за кошти отримані за продаж квартири АДРЕСА_2, і тому є особистою власністю ОСОБА_2, відповідно до ст. 57 ЦПК України, яка передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Крім того, обставини встановлені судом підтверджені показами свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_4, які зазначили, що дійсно спірна квартира була придбана за кошти від продажу квартири яка належала відповідачу ОСОБА_2 та його матері.

Твердження позивача, її представника та покази свідка ОСОБА_7 про те, що спірна квартира підлягає поділу як спільне майно подружжя, так як позивачка особисто сплачує комунальні послуги та купляла меблі за особисті кошти, суд оцінює критично, оскільки придбані речі за час шлюбу не були предметом розгляду справи і такі підстави не можна вважати істотним збільшенням у своїй вартості спірної квартири (ст.62 СК України).

Крім того, суд зазначає, що особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами (Закон України «Про житлово-комунальні послуги»).

Також, позивачкою та її представником не надані докази, на підтвердження зазначених обставин, які викладені позивачем в позовній заяві та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами, про те, що ОСОБА_1 вносила частину особистих коштів під час покупки спірної квартири.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, обставини позовних вимог, стосовно яких у сторін є спір, не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 60, 65, 70 СК України, Постановою від 21.12.2007 року N 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого в шлюбі і визнання права власності на 1/2частку квартири відмовити. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.