Номер провадження 2/754/425/15
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2015 м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Козоріз І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником якої є ОСОБА_1, Деснянський районний відділ Державної міграційної служби України, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києва державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, зняття з реєстраційного обліку та виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 шляхом зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2 із цієї квартири, зазначивши в обгрунтування позовних вимог, що вказана квартира раніше належала ОСОБА_5 - матері відповідачки та позивачки, при цьому відповідачка оселилася та зареєструвалася в квартирі ще на момент, коли право власності на квартиру належало матері, однак за існування усної домовленості про те, що відповідачка вселяється на тимчасовій основі. У подальшому, на підставі Договору дарування квартири від 29 грудня 2006 року одноособовим власником цієї квартири стала позивач та у червні 2014 року, керуючись своїм правом власника, позивач вирішила розпорядитись своєю власністю та продати належну їй на праві власності квартиру, направивши відповідачу лист з проханням знятися з реєстраційного обліку та звільнити займану жилплощу, однак, у наданий відповідачу строк для добровільного зняття з реєстраційного обліку та виселення ця вимога позивача з боку відповідача виконана не була, строк наданий відповідачу сплив, проте, жодних дій по зняттю з реєстраційного обліку та виселенню відповідач так і не здійснив.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, надавши додаткові письмові пояснення, зазначивши, що відповідач не є членом її сім'ї, а є членом сім'ї попереднього власника житла, тому право користування втратила, не зважаючи на проживання в одній квартирі, оскільки спільного господарства сторони разом не ведуть.

У судовому засіданні представник відповідача, проти позовних вимог заперечував, надавши письмові пояснення, зазначивши, що після укладення договору дарування зазначеної квартири сторони по даній цивільній справі продовжували вести спільне господарство, проживати однією сім'єю, відповідач постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1, та іншого житла не має, вважає, що підстави для втрати права користування житлом відсутні.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав.

У судове засідання третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києва державної адміністрації не з'явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, у якій проти позову не заперечує, з урахуванням житлових інтересів неповнолітньої ОСОБА_3

У судове засідання третя особа Деснянський районний відділ Державної міграційної служби України не з'явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без його участі представника.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що 29.12.2006 року було укладено Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири - 77,3 кв.м., жила площа квартири складає 43,60 кв.м. (а.с. 8).

Відповідно до Довідки Форми №3 ОСББ "Силует" від 07.07.2014 р. виданої ОСОБА_1, в тому, що вона дійсно прописана і мешкає в квартирі АДРЕСА_1, є власником особового рахунку на цю житлову площу, сім'я складається із чотирьох чоловік, з них: ОСОБА_1 - власник особового рахунку, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_2 - сестра, при цьому ОСОБА_2 мешкає на цій площі за зазначеною адресою з 25.03.2005 року (а.с. 9).

ОСОБА_1 сплачує витрати за житлово-комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 51-54).

ОСОБА_2 сплачує витрати за житлово-комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 55-60, 99-100).

26.05.2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали Попередній договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості предметом якого є квартира АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 10).

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з листом, в якому зазначила, що оскільки вона знайшла покупця на свою квартиру, просить ОСОБА_2 протягом одного календарного місяця знятися з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 та звільнити займану площу, який був особисто вручений ОСОБА_2, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 11-14).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06.11.2008р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації було відмовлено (а.с 50).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.02.2009р., яка набрала законної сили, вищезазначене рішення Деснянського районного суду міста Києва було залишено без змін (а.с. 50).

Судами було встановлено, що відповідачка вселилася в вищезазначену квартиру зі згоди її попереднього власника - матері та самої позивачки, жила в ній як член сім'ї власника квартири і при її вселенні в цю квартиру не було ніякої угоди про порядок користування займаним приміщенням, при цьому не оспорювала ці обставини і позивачка.

Суди виходили з того, що відповідачка на законних підставах живе та зареєстрована в квартирі і тому відповідно ст. 156 ЖК УРСР має право користуватися нею нарівні з позивачкою та законних підстав для зняття її з реєстраційного обліку не має, зазначивши, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про порушення відповідачкою прав позивачки щодо користування квартирою, а посилання позивачки на порушення її прав, як власника квартири, є безпідставними і матеріалами справи не підтверджуються.

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У випадку порушення права власності згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно із п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням, суд з'ясував, крім обставин щодо реєстрації відповідача у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при її вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї власника, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення, а саме: що вищезазначена квартира є постійним місцем проживання відповідача та тривалість часу її проживання, що є юридично значимими фактами.

Суд вважає, що відсутність ведення спільного господарства між сторонами не є вирішальною обставиною по цій справі, за відсутності інших підстав, передбачених законом, для задоволення позовних вимог.

Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.

Згідно ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ст. 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Судом достовірно встановлено, що відповідач з 25.03.2005р. постійно мешкає за місцем проживання, несе витрати по житлово-комунальним послугам, отже підстав для визнання відповідачки особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, скасування реєстрації її місця проживання шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення, немає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 9, 72, 109, 116, 156, 157 ЖК УРСР,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.