Справа № 755/9389/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретарів Стрижеуса В.А., Бурлай О.Б.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору та додатків до нього, -

у с т а н о в и в :

07.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому згідно останньої редакції позовної заяви просить суд: визнати недійсним кредитний договір №50011745 від 24.06.2014 року укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті та визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування; визнати недійсним Графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50011745 від 24.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2; визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50011745 від 24.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2, під заголовком «Загальні умови кредитування», а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати повязані з оплатою правової допомоги у сумі 8282,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 24.06.2015 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 був кладений договір споживчого кредитування №50011745, згідно якого відповідач надав позивачу кредит на придбання автомобіля в сумі 458205,52 грн. під 10,5% річних та додатковий кредит для оплати страхових платежів в сумі 134025,00 грн. з тією ж платою за користування, строком на 60 місяців. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 24.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу марки VW, модель Amarok, 2014 року випуску. На виконання умов кредитного договору позивач сплатив щомісячні платежі (включаючи січень 2015 року) на загальну суму 97310,81 грн. За даними кредитного договору, останній складається з самого кредитного договору, графіку погашення заборгованості, загальних умов кредитування підписаних сторонами. Починаючи з 2015 року на електронну адресу позивача почали надходити рахунки від відповідача, згідно яких розмір щомісячного платежу по кредиту збільшився в звязку з збільшенням курсу долара США. У звязку з визначенням в договорі та його складових еквіваленту зобовязань в іноземній валюті, розмір щомісячних платежів позивачеві було обраховано відповідачем виходячи з курсу долара США, що призвело до істотних збільшень його виплат за кредитним договором та є порушенням прав позивача як споживача кредитних послуг, тож наведені правочини мають бути визнані недійсними. Умовами зазначеного кредитного договору передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування. Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування, компанія зобовязалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін. Наступним п. 1.3. Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів, суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Пунктом 1.3.1. Договору, передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладання кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору (п. 1.3.1). Згідно абзацу 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з 2011 року надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено. Зважаючи на вказаний припис закону, правила ст. 524 ЦК України в тій частині, що сторони вправі визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, не можуть застосовуватись у правовідносинах споживчого кредитування, оскільки визначення валюти договору та платежу за зобовязанням у привязці до іноземної валюти є порушенням прав споживача на отримання кредиту відповідно до законодавства в національній валюті України, права на отримання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, у відповідності з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім зазначеного, положеннями ч. 5 ст. 1 вищенаведеного закону передбачено, що до договорів про надання споживчого кредиту мають застосовуватись положення даного закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умовами кредитного договору та положеннями інших документів, що входять до його складу, передбачено визначення розміру щомісячних платежів шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, обмінного курсу банку чинного на момент виставлення боржникові рахунку. Наведена форма передбачає для боржника-споживача зміни у його щомісячних витратах з обслуговування зобовязання за договором споживчого кредитування, а рахунки-фактури приєднані до матеріалів справи, підтверджують фактичне збільшення витрат позивача. Графік платежів за оспорюваним кредитним договором, не зважаючи на валюту договору українську гривню, визначено в іноземній валюті, доларах США, всупереч припису абзацу 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» На думку позивача, вищенаведені обставини свідчать про те, що позивачем в силу статусу слабкої сторони, було укладено з відповідачем договір споживчого кредитування, до якого, всупереч принципу добросовісності, було включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача. Посилаючись на положення ст.ст. 3, 8, 42, 92 Конституції України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», правову позицію Конституційного суду України, зміст Резолюції Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248 та Хартії захисту прав споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році №543 позивач просить задовольнити свої позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що ОСОБА_2 предявив цивільний позов до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним п. 1.3, 1.3.1 загальних умов кредитування, графіку погашення кредиту до кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.06.2014 року між сторонами було укладено договір споживчого кредитування згідно якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 458205,00 грн. під 10,5% річних та додатковий кредит в сумі 134025,00 грн. строком на 60 місяців. Відповідно до узгодженого сторонами графіку погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі 1007,00 доларів США, що є еквівалентом у розмірі 11992,00 грн., з яких сума процентів за користування кредитом становила за місяць 3919,00 грн. Позивач сплатив відповідачу щомісячних платежів на загальну суму в розмірі 108765,00 грн. За рік користування кредитними коштами зобовязання позивача за кредитом збільшилось на 200 відсотків, оскільки згідно останнього рахунку фактури від 04.06.2015 року, щомісячний платіж по кредиту зріс до 21184,00 грн. та проценти за користування кредитом зросли до 10813,00 грн., що ставить позивача у вкрай невигідне фінансове становище в результаті якого навіть за умови звернення стягнення відповідачем на предмет застави, зобовязання за кредитним договором не будуть виконані. Таким чином, якби позивач отримав кредит у доларах США, негативні наслідки були б аналогічними, тому кредитний договір та повязані з ним зобовязання є недійсними у звязку з порушенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Корегування суми процентів, як це наведено в оскаржуваному положенні кредитного договору, не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. Враховуючи ту обставину, що сторонами у графіку погашення було узгоджено сукупну вартість кредиту виходячи з його розміру, що складає за 60 місяців 458205,00 грн., то застосування спірного положення кредитного договору у випадку використання курсу долара США до гривні більшого ніж було узгоджено сторонами, приведе автоматично до порушення визначеної сторонами сукупної вартості кредиту, що вже призвело до того, що станом на даний час порахувати заборгованість за кредитом у гривні неможливо. Представник вважає, що відповідач не довів жодної з обставин, на які посилається в за переченнях проти позову, а навпаки досліджені в судовому засіданні докази свідчать про безпідставність та надуманість заперечень проти позову. В судовому засіданні встановлено, що умовами кредитного договору та положеннями інших документів, що входять до його складу, передбачено визначення розміру щомісячних платежів шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, обмінного курсу банку чинного на момент виставлення боржникові рахунку. Дана формула в договорі (тобто п. 1.3., п. 1.3.1. та графіку погашення кредиту) передбачає для споживача зміни у його щомісячних витратах з обслуговування зобовязання за договором споживчого кредитування, а рахунки-фактури, приєднані до матеріалів справи, підтверджують фактичне збільшення витрат позивача. Графік платежів за оспорюваним кредитним договором, не зважаючи на валюту договору українську гривню, визначено в іноземній валюті, доларах США, всупереч припису абзацу 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім зазначеного, положеннями п. 3, ч. 5 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що до договорів про надання споживчого кредиту мають застосовуватись положення даного закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Представник вважає, що вищенаведені обставини свідчать про те, що позивачем в силу статусу слабкої сторони, було укладено з відповідачем договір споживчого кредитування, до якого, всупереч принципу добросовісності, було включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача. За таких умов представник вважає, що п. 1.3., п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору в силу положень ч.ч. 1, 5 ст. 11, ч.ч. 2, 4, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, повинні бути визнані судом недійсними.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 28.07.2015 року не зявився, про час та місце розгляду справи в якому відбулись судові дебати повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. При цьому, в судових засіданнях у яких представник був присутній, останній позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що твердження позивача не відповідають дійсності, а умови договору хибно тлумачаться позивачем з метою викривлення положень кредитного договору для власної вигоди. Загальний розмір щомісячного платежу (погашення суми кредиту та проценти за користування кредитом) протягом усього часу дії договору є незмінним та відповідно до графіку погашення кредиту становить еквівалент 1007,66 доларів США за обмінним курсом, що є чинним станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку на оплату. Відповідно до умов договору процентна ставка становить 10,5%, при цьому, проценти нараховують на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту, тож відповідач жодним чином не здійснює самостійної зміни процентної ставки. Крім того, положення чинного законодавства України хоч і визначають національну валюту України гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Позивач шляхом підписання кредитного договору погодився з усіма умовами кредитного договору, а отже і з валютними ризиками, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку. Представник зазначив, що відповідно до п.п. 9.5, 9.6 Загальних умов кредитування, підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його з інформацію, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем. Позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом та їх вартість (за умови їх надання); розмір винагороди відповідача, у разі, коли він пропонує послуги фінансового кредиту, що надається іншими кредитними установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг. Підписавши кредитний договір позивач автоматично погодився зі всіма його умовами і підтвердив той факт, що відповідач належним чином повідомив його про можливі валютні ризики, які можуть мати місце у звязку із застосуванням еквіваленту платежів в іноземній валюті та зміною курсу іноземної валюти. Усі валютні ризики, зростання/коливання курсу іноземної валюти, покладаються на сторони та не є підставою для розірвання кредитного договору, або визнання окремих його положень недійсними. Посилаючись на положення п.п. 1.3., 1.3.1. Загальних умов кредитування представник зазначив, що коригування суми процентів здійснюється як в інтересах позивача, так і в інтересах відповідача, а отже відповідає принципам справедливості та добросовісності. Представник вважає безпідставним твердження позивача про порушення співвідношення майнових інтересів позивача та відповідача (відповідачу буде повернуто значно більше ніж домовлено і це позбавить позивача того на що він розраховував), з огляду на те, що за умовами кредитного договору сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, при цьому при здійсненні розрахунків застосовується як позитивне так і негативне відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти. Коригування суми процентів, яка підлягає сплаті, є умовою договору визначеною сторонами, яка не суперечить жодній нормі чинного законодавства, та здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, з метою рівномірного розподілення валютних ризиків, що мають місце через визначення еквіваленту зобовязання в іноземній валюті, на обидві сторони договору. Кредит та додатковий кредит надавались позивачу в українських гривнях та підлягають поверненню в українських гривнях, а отже в даному випадку нема підстав стверджувати про надання кредиту в іноземній валюті. За наведених умов представник просив відмовити у задоволення позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати повязані зі сплатою витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.06.2014 року між позивачем, як позичальником та відповідачем, як кредитодавцем був укладений кредитний договір №50011745 на суму кредиту 458205,52 грн. (еквівалент суми кредиту в дол. США: 11159,45 дол. США). Строк кредиту: 60 місяців. Сума додаткового кредиту 134025,00 грн. (еквівалент суми додаткового кредиту в дол. США: 11159,45 дол. США). Курс для обчислення курс ПАТ «Креді ОСОБА_3». Процентна ставка 10,5% та є змінною відповідно до ст. 2.3. Загальних умов кредитування. Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування. Договір між сторонами складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні Кредиту.

За змістом наявної в матеріалах справи копії спірного Графіку погашення кредиту, розміри сум платежу за розрахунковий період, погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом, погашення суми додаткового кредиту, процентів за користування додатковим кредитом та залишок по кредитам вказані у еквіваленті у доларах США. Усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, компанія зобовязується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для Сторін. Компанія також може надати позичальнику додатковий кредит на страхування майна, придбання якого є цільовим призначенням Кредиту у сумі, визначеній у Кредитному договорі. Надання компанією додаткового кредиту позичальнику погоджується сторонами в кредитному договорі.

Згідно п. 1.3. Загальних умов кредитування, сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

За змістом п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією, в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до п.п. 9.5 - 9.6 Загальних умов кредитування, підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника з інформацію, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом та їх вартість (за умови надання таких послуг; розмір винагороди компанії, у разі, коли вона пропонує послуги фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

З урахуванням розяснень викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд дійшов висновку, що саме по собі зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору не є достатньою підставою для визнання недійсними положень Кредитного договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись у гривні у перерахунку до долара США за курсом, який є дійсним на день, що передує виставленню відповідного рахунку, адже зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти України гривні.

На виконання вимог чинного законодавства України, кредит за спірним договором був виданий у національній валюті гривні і саме у національній валюті відбувається його повернення.

При цьому, Графік погашення кредиту, в супереч тверджень сторони позивача про його визначення в іноземній валюті, містить посилання на еквівалент у доларах США та зазначення, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до положень ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За змістом ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійсненні перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

За приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». У кредитному договорі чітко визначені кредитні умови, зокрема, положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. Підписавши кредитний договір, його сторони визначили взаємні права та обовязки, погодили термін виконання зобовязань.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами, містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору позивач ознайомився з його умовами, в звязку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору. При цьому, зі змісту оспорюваних умов кредитного договору вбачається, що у випадку зменшення курсу валюти щодо гривні валютні ризики ніс би відповідач, тож у таких умовах дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача суд не вбачає.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема вимог ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсними положень кредитного договору стосовно визначення суми кредиту та платежів по ній в еквіваленті іноземної валюти, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених чинним законодавством України.

На переконання суду, посилання позивача на те, що положення Договору порушують принцип добросовісності та справедливості не ґрунтуються на законі, у зв'язку з наступним.

Принцип добросовісності передбачає добросовісну, належну поведінку при виникненні та виконанні зобов'язання - вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та непорушення прав інших осіб.

Принцип справедливості передбачає таку поведінка кожної із сторони зобов'язання по відношенню до своїх прав і обов'язків, яка б виключала необ'єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов'язання стосовно одна одної.

Встановлено, що при укладені Кредитного договору №50011745 від 24.06.2014 року з ОСОБА_2, Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було дотримано принцип добросовісності, а Загальні умови кредитування відповідають принципам справедливості та нормам законодавства України, оскільки сторони в п. 1.3. Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі; в п.1.1. Загальних умов кредитування сторони погодили, що товариство зобов'язується надати позивачу кредит у сумі визначеній у Кредитному договорі в українських гривнях. В Кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін; в розділі «Основні умови Кредиту» Кредитного договору сторони погодили, еквівалент суми кредиту в доларах США та визначили, що для обчислення еквіваленту застосовується курс встановлений ПАТ «Креді ОСОБА_3»; відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до рахунків виставлених ТОВ «Порше Мобіліті» у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передував дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору.

Отже, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, а, отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Враховуючи все наведене вище, у суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача та що обовязок є жорстким у відношенні до споживача.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи що суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правову допомогу суд не вбачає.

При цьому, не підлягають і стягненню з позивача на користь відповідача витрати останнього у розмірі 10000,00 грн. сплачені на рахунок ТОВ «Юридична фірма Вернер» по договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року та додаткової угоди №164 від 20.05.2015 року до договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

За змістом ст. 84 ЦПК України , витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як розяснено у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ №10 від 17.10.201 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, стороною відповідача розрахунку витрат суду не надано.

Крім того, з урахуванням наведених розяснень вищої судової інстанції суд приходить до висновку про недоведеність надання відповідачу правової допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, адже наведене формулювання має привязку до конкретної фізичної особи, яка має мати або свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, або бути іншим фахівцем у галузі права на підставі отриманої відповідної освіти, що може бути підтверджено, наприклад, дипломом про здобуття юридичної освіти.

Сама по собі назва товариства ТОВ «Юридична фірма Вернер» не дає підстав достатньо обґрунтовано вважати, що юридичні послуги, що надавались працівниками вказаного товариства, надавались особами, що мають статус адвоката або іншого фахівця в галузі права, тож дійти висновку про те, що витрати відповідача є саме витратами на правову допомогу, що відносяться до судових витрат, а не є збитками, немає належних підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 6, 192, 203, 215, 524, 526, 530, 533, 627, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору та додатків до нього відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя