Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Кочетова Л.Г.,

Борисюка Р.М.,

при секретарі судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 08 грудня 2014 року по цивільні справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_2 у березні 2014 року позичив у нього гроші у розмірі 12500 грн. Вказана домовленість була зафіксована письмовою розпискою. Посилаючись на те, що відповідач на його вимогу борг не повернув, позивач просив стягнути з нього вказану суму боргу, а також відповідні проценти за прострочення платежів та понесені судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 08 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 20000 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн.60 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постановлене по справі рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт вказує на те, що не отримував жодних коштів від відповідача, а виступав поручителем частини боргу кінно-спортивного клубу «Домбай» за отримане сіно.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Рішення суду про відмову у стягненні моральної шкоди не оскаржується, тому його законність й обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано керувався фактом укладення сторонами договору позики у вигляді розписки. Оскільки ОСОБА_2 порушив грошове зобов'язання та своєчасно не повернув позивачу на його вимогу отримані кошти, суд вірно стягнув суму боргу в загальному розмірі 20000 грн.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду приймаючи до уваги таке.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Ця ж правова норма визначає, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей.

Законодавець визначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Суд встановив, що 25.03.2014 року між сторонами був укладений договір позики у письмовій формі, за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 гроші в сумі 12500 грн., зазначивши про обов'язок їх повернути, а у випадку прострочення платежів зобов'язується повернути позивачу 20000 грн. про що видав розписку(а.с.6).

Оскільки пред'явлена позикодавцем боргова розписка містить вказані обставини (в ній позичальник власноручно зазначає про одержання в борг грошей та зобов'язується їх повернути), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана розписка є борговим документом, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики, а тому постановив обґрунтоване рішення про стягнення боргової суми.

Відповідно до положень ст.545 ЦК України на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку тощо), або ж зробити відмітку на борговому документі про виконання. Знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше.

Таким чином, оскільки боргова розписка знаходиться у позикодавця, а відповідач не подав належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, не можна вважати, що ним не були отримані кошти.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з тих доказів, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді справи порушень судом норм матеріального та процесуального права не встановлено. Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді