Справа № 715/1038/15-ц
Провадження № 2/715/458/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Глибоцький районний суд Чернiвецької областi

у складі: головуючого судді Цуркана В.В.

при секретарі судового засідання Майщук С.В.

за участю представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника органу опіки і піклування ОСОБА_3

розлянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Глибока цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6, інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_7 та орган опіки і піклування Глибоцької РДА про визнання заповіту недійсним, нікчемним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_8 звернулася в суд з вказаним позовом. Вказує на те, що оспорюється заповіт від 09.02.2011 року, згідно якого ОСОБА_8, все свою майно заповів малолітньому ОСОБА_6, який був укладений шляхом обману. Даний заповіт вже був предметом судового розгляду Глибоцького районного суду, і судом вже було ухвалене рішення, проте вона оскаржує заповіт в тих межах, що не були предметом розгляду у попередній справі. Своїй вимоги обґрунтовує тим, що вона з 12.02.1960 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 За час шлюбу вони побудували разом господарство, яке розташоване по вулиці Гоголя, 16 в селі Волока Глибоцького району Чернівецької області, яке згідно з вимогами закону належить їм на праві спільно-сумісної власності. ОСОБА_8 за життя дуже захворів одночасно на багато захворювань, і потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, був фізично недієздатним, і за законом повинен був мати опікуна, і по факту позивачка була його фактичним опікуном. Складений заповіт від 09.02.2011 року від імені ОСОБА_8 було укладено без обовязкової участі органу опіки і піклування, і в цьому недійсність заповіту. Вказує також на те, що вона з чоловіком особисто ОСОБА_5 не знали, проте останній прийшов до них та обіцяв за ними постійно доглядати і піклуватись про них, а після їх смерті все їхнє майно перейде йому, тобто фактично пропонував їм договір довічного утримання, проте такого договору так і не було укладено, фактично підмінивши його на заповіт на свою трирічну дитину, яку вони не знали, в цьому і недійсність нікчемного удаваного заповіту. Крім цього, вказує на те, що 09.02.2011 року вона прийшла у сільську раду в с. Волока, де на неї вже чекав ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9, яка незаконно видавала себе за секретаря сільської ради, і одразу щось почала писати, що доводить що саме вона складала нікчемний заповіт, оскільки уся документація написана її рукою, і вона не мала права його складати, оскільки офіційно секретарем сільської ради є ОСОБА_9 Мар`ян Іванович, а тому даний заповіт є нікчемним. Також вказує на те, що оскільки ОСОБА_8 мав проблеми із зором і не міг бачити, що підписує, заповіт мав бути підписаним за його дорученням іншою особою, і в цьому також недійсність заповіту. Крім цього, вважає, що спірний заповіт є удаваним одностороннім правочином, оскільки він має розбіжності між дійсним волевиявленням ОСОБА_8 та його дружини, за яким настали наслідки іншого права ніж ті, що передбачені договором довічного утриманні. При цьому, враховуючи, що подружжя ОСОБА_8 ніколи між собою подружнє майно не ділили, тому ОСОБА_8 не міг скласти заповіт без письмової нотаріально засвідченої згоди дружини. А тому, позивач просить суд визнати нікчемний, удаваний заповіт від 09.02.2011р. на імя ОСОБА_8, за реєстром №14, незаконно складений особою ОСОБА_10, яка не мала на це право, не була секретарем Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області недійсним.

Ухвалою суду від 02 червня 2015 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог неповнолітнього ОСОБА_6, інтереси якого представляє його законний представник ОСОБА_7 та орган опіки і піклування Глибоцької РДА.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11 позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 та в його інтересах представник ОСОБА_1 заперечили проти задоволення позовних вимог у звязку з їх безпідставністю, вказуючи на те, що обставини які викладені в позовній заяві вже були предметом судового розгляду, і є рішення суду, яке набрало законної сили з цього приводу, при цьому просили суд також відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із спливом строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_12 сільської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник органу опіки і піклування Глибоцької РДА в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, проте надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_9, про допит яких заявила клопотання позивач у підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так, судом встановлено, що предметом спору по даній справі є заповіт від 09 лютого 2011 року, посвідченим секретарем Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 14, згідно якого ОСОБА_8 заповів все своє майно, на момент своєї смерті ОСОБА_13 (а.с. 7).

Виходячи зі змісту позовних вимог по даному позову, позивач ОСОБА_8 не заперечує факт підписання ОСОБА_8 вказаного заповіту.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вищевказана норма закону покладає обовязок довести ту чи іншу обставину на сторону у справі яка посилається на ці обставини, при цьому позивач вказуючи на недійсність, нікчемність та удаваність правочину, має відповідно суду довести ці обставини.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Вказана норма закону встановлює поняття преюдиційності фактів, що ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_8 раніше вже зверталась до суду з позовом до органу опіки і піклування Глибоцької РДА, ОСОБА_6, в інтересах якого діяли ОСОБА_5 і ОСОБА_7, Волоківської сільської ради Глибоцьбкого району Чернівецької області про визнання спірного заповіту від 09.02.2011 року недійсним.

Рішенням Глибоцького районного суду від 24 квітня 2013 року, яке було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року, і набрало законної сили 04 червня 2014 року, було встановлено, що волевиявлення ОСОБА_8 при складанні заповіту було вільним, відповідало його внутрішній волі, і в судовому засіданні не були підтверджені доводи позивача про те, що заповіт був складений під впливом обману, внаслідок поганого зору заповідача, а також те, що внаслідок фізичних вад ОСОБА_8 не міг самостійно підписувати заповіт.

Таким чином, суд відхиляє доводи викладені в позовній заяві про те, що волевиявлення ОСОБА_8 при складанні заповіту не було вільним, заповіт був складений під впливом обману, оскільки він бажав укласти договір довічного утримання, а також внаслідок поганого зору останнього заповідач не розмів, що підписує, а тому заповіт мав бути підписаний за його дорученням іншою особою, оскільки ці обставити вже були предметом розгляду, вони не знайшли свого підтвердження, і рішення по даній справі набрало законної сили.

Не знайшли свого підтвердження, під час судового розгляду і нові доводи позивача про те, що померлий ОСОБА_8, був фактично недієздатним, а його фактичним опікуном була позивач, а тому при укладанні заповіту необхідно було отримати згоду від органу опіки і піклування.

Відповідно до вимог ст.36 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Опіка в свою чергу, встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними (ст.58 ЦК України).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази які б підтвердили, що ОСОБА_8 був визнаний судом недієздатним, а його опікуном було призначено ОСОБА_4, про відсутність таких доказів підтвердив суду і представник позивача ОСОБА_11

Також не знайшли свого підтвердження і посилання позивача на те, що заповіт фактично склала ОСОБА_9, яка не мала таких повноважень.

Згідно копії рішення Волоківської сільської ради №3-1/10 від 30 листопада 2010 року, секретарем ради обрано ОСОБА_2 та на нього були покладені обовязки вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до копії заповіту (а.с.7), 09 лютого 2011 року заповіт посвідчено саме ОСОБА_2, секретарем виконавчого комітету Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, і ним підписаний.

Представник позивача в ОСОБА_11 в судовому засіданні не заперечував той фат, що на заповіті міститься саме підпис ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_2 вказав на те, що він з 2010 року обраний секретарем Волоківської сільської ради. 09 лютого 2011 року в сільраду прийшла позивач ОСОБА_8 із своїм паспортом та паспортом свого чоловіка і повідомила, що вона та її чоловік ОСОБА_8 хочуть скласти заповіти на неповнолітнього ОСОБА_6 В той же день в присутності позивачки, він посвідчив заповіт від її імені на імя неповнолітнього ОСОБА_6, після чого надрукувавши текст заповіту від імені ОСОБА_8, поїхав до останнього додому, де ознайомив його зі змістом заповіту, розяснив йому його суть, усно переклав йому зміст заповіту на румунську мову, після чого ОСОБА_8 особисто підписав вказаний заповіт, а він посвідчив вказаний заповіт. ОСОБА_9 до посвідчення даного заповіту не мала жодного відношення. Вказав також на те, що після смерті ОСОБА_8, позивачка прийшла у сільраду і повідомила йому, що вона хоче залишити своє майно своїй племінниці, після чого ним був складений новий заповіт згідно якого позивачка все своє майно заповіла ОСОБА_14

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 підтвердила суду, що їй відомо про те, що 09.02.2011 року в сільську раду приходила позивачка з своїм паспортом та паспортом свого чоловіка, з наміром оформити заповіти на неповнолітнього ОСОБА_5 Вона тільки зареєструвала паспорта, а посвідчував заповіти ОСОБА_2 При цьому, для посвідчення заповіту від імені ОСОБА_8, ОСОБА_2 поїхав до нього додому. Також вказала, що після смерті ОСОБА_8, позивача їй повідомила, що вона вже не бажає залишати своє майно ОСОБА_5, на що свідок розяснила, що вона має право скласти заповіт на іншу особу.

Необґрунтованими є також доводи позивачки про те, що заповіт ОСОБА_15, мав розбіжності з дійсним волевиявленням останнього та волевиявленням позивачки .

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповідач має право за своїм розсудом заповідати майно будь-яким особам, а тому волевиявлення інших осіб при складанні заповіту, не є підставою для визнання його недійсним.

Крім цього, відповідно до цивільно-процесуального закону відповідач це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого предявити позов. Якщо позивач помилиться і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у позові має відмовити.

У звязку з тим, що відповідно до вимог ст.33 ЦПК України суд позбавлений можливості за власною ініціативою замінити неналежного відповідача, або залучити співвідповідачів, до початку розгляду справи по суті, судом було зясовано у представника позивача, чи не має клопотань замінити відповідача або щодо залучення іншого співвідповідача, проте таких клопотань не було, а представник позивача вказував на те, що саме зазначені у позовній відповідачі порушили право позивача.

Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку, вказаний у позовній заяві як відповідачі ОСОБА_5 є неналежними відповідачем.

Заповіт, згідно з вимогами цивільного законодавства є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Відповідно до заповіту від 09.02.2011 року, ОСОБА_8 заповів все своє майно, на момент своєї смерті малолітньому ОСОБА_13, і на думку суду саме останній, мав бути відповідачем по даній справі, інтереси якого мали представляти його законні представники ОСОБА_5 та ОСОБА_16, а також орган опіки і піклування Глибоцької РДА.

Враховуючи, що вищезазначеним рішенням суду вже було встановлено, що волевиявлення ОСОБА_8 при складанні заповіту було вільним, відповідало його внутрішній волі, а заповіт був складений не під впливом обману, під час судового розгляду даної справи так і не було встановлено, яким чином ОСОБА_5 порушив права позивача.

При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_5 вказав на те, що з заявою про прийняття спадщини в інтересах свого сина ОСОБА_17 він не звертався.

Посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що ОСОБА_5 їй погрожує, переслідує і намагається позбавити її життя з метою заволодіння її майном, не є підставою для визнання спірного заповіту недійсним, а підлягають зверненню до правоохоронних органів для перевірки і прийняття відповідного рішення.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до переконливого висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6, інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_7 та орган опіки і піклування Глибоцької РДА про визнання заповіту недійсним, нікчемним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: