АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2995/15 р. Головуючий 1 інстанції Сітало А.К.
Справа № 644/1257/14-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коровіна С.Г.

суддів - Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Трест Житлобуд-1», Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Молодча Галина Миколаївна про захист прав споживача, визнання недійсними правочинів і застосування наслідків їх недійсності , -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просила визнати дії ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Орджонікідзевського відділення Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» із ненадання їй як споживачу фінансових послуг в чіткий, однозначний і зрозумілий спосіб інформації в письмовій формі про умови валютного кредитування, про порядок дострокового погашення частини кредиту до та під час укладення договору кредиту № 835/10-27/15/7-106 від 21 грудня 2007 року, а також щодо підвищення процентної ставки та зміни порядку погашення сум основної заборгованості шляхом відстрочення на 6 років 9 місяців, що призвело до збільшення відповідальності за договором кредиту № 835/10-27/15/7-106 від 21 грудня 2007 року - незаконними, тобто такими, що порушують права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», та такими, що порушують Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. Також просила визнати недійсним зазначений договір кредиту та застосувати наслідки його недійсності шляхом визнання всіх договорів, які укладались у його забезпечення недійсними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 21 грудня 2007 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - Банк), в особі начальника Орджонікідзевського відділення Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 835/10-27/15/7-106.

Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного Договору позивачем Банку була надана інформація про її фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів нею була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, які передували місяцю отримання кредиту.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит, у сумі 34 487,03 (тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім дол. США) 03 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 (тринадцять) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який визначений в цвому ж пункті Договору, з кінцевим терміном погашення до 20 грудня 2017 року.

У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором банк уклав такі угоди:

іпотечний договір № 835/13-27/15/7-102 від 21 грудня 2007 p., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) і ОСОБА_2 (Іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі - ХМНО) Молодчою Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 8565, згідно до п.п. 1.1 та 1.2 якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю предмет іпотеки - майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру № 47 загальною площею 59,67 кв.м., що знаходиться на 8 поверсі житлового будинку №1 та будується за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 53 703,00 доларів США, в еквіваленті - 271 200,15 грн., в якості забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту;

договір поруки № 835/14-27/15/7-054 від 21 грудня 2007 p., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор), ОСОБА_2 (Позичальник) та третьою особою ОСОБА_8 (Поручитель), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 8562, згідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту;

договір поруки № 835/14-27/15/7-055 від 21 грудня 2007 p., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор), ОСОБА_2 (Позичальник) та третьою особою ОСОБА_3 (Поручитель), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 8564, згідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту;

договір поруки № 835/14-27/15/7-056 від 21 грудня 2007 p., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор), ОСОБА_2 (Позичальник) та третьою особою ВАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1» (теперішня назва ПАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1») (Поручитель), згідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту.

Позивач зазначила, що в порушення п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець не повідомив її як споживача у письмовій формі про кредитні умови, що підтверджує попередня інформація про умови кредитування фізичних осіб на придбання нерухомості на первинному ринку від 22.12.2007 року, яка підписана позивачем вже після укладення спірного договору кредиту, окрім того, містить не вичерпну інформацію про умови кредитування, яку навмисно викладено у незручній та незрозумілій формі, занадто дрібним шрифтом непомітно задля того, щоб споживач не звернула на важливі для неї моменти увагу, а також взагалі відсутнє розяснення того, що кредит може набагато подорожчати у випадку зростання курсу валют і попередження, що дані витрати потягне саме споживач.

Також, позивач вважала, що банк не мав право на видачу кредиту в іноземній валюті йому як резиденту України без індивідуальної ліцензії НБУ тому, що грошевою одиницею України є гривня єдиним законним способом платежу для проведення розрахунків між резидентами на території України служить гривня. Позивач мотивує свої вимоги тим, шо при наданні банком позивач' кредиту у доларах США були порушені наступні норми чинного законодавства: ст. 99 Конституції України, де зазначено, що грошовою одиницею України є гривня, ст. 524 ЦК України де передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіційним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу. Проте, навіть у такому випадку, грошове зобов'язання виражається в договорі в національній валюті України - гривні, що повністю відповідає імперативним приписам ч.1 ст. 524 ЦК України; ст. 35 Закону України "Про Національний банк України" гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь - яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Позивач зазначала, що стосовно зобов'язання в іноземній валюті, потрібно звернутись до норм Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 р. (надалі - Декрет), який з урахуванням приписів ст. 7 ГК України, ст. 4 ЦК України є одним із джерел регулювання правовідносин у цій сфері.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету Національний Банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з вищезазначеним Декретом.

Згідно із п.п. в, г ч. 4 ст. 5 Декрету, індивідуальної ліцензії потребують в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Надання банком грошових коштів (кредиту) та проведення позичальником дій, спрямованих на виконання зобов'язання в іноземній валюті (оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій, тощо), за своєю правовою природою є валютною операцією, а отже, потребує наявності у банку індивідуальної ліцензії.

Таким чином, отримання індивідуальної ліцензії є необхідною умовою для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх повернення позичальником, а також використання іноземної валюти як засобу платежу.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 5 Декрету, п.1.10 Положення Національного банку України «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» № 483 від 14.10.2004 р. одержання індивідуальної ліцензії однією зі сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії.

Позивач також посилалася на те, що порушені права, як споживача, при укладенні спірного договору, відповідно до норм ст. 3 ЦК України, загальними основами цивільного законодавства є розумність, справедливість, сумлінність. Умови Договору є несправедливими, так як всупереч сумлінності його слідством є істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживача кредитних послуг - позивача.

Несправедливим є, зокрема умови кредитного договору погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом в доларах США, що є способом зловживання правом, коли усі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач переводить на позивача - позичальника за кредитним договором і споживачем кредитних послуг, що є порушенням частини 3 ст. 13 ЦК України. Використання банком долара США. як предмета кредитування, значно погіршує положення Позивача, як споживача порівняно з банком (представником фінансових послуг) у разі настання певних подій, що надає право для позивача , відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за своїм вибором вимагати визнання кредитного договору в цілому недійсним. Спірний кредитний договір не містить відповідальності сторони, як того вимагає ч. 2 ст. 345 ГК України і зобов'язанням якої є надання кредиту, тобто вимоги чинного законодавства не виконанні. А згідно ст. 236 ЦК України договір визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Позивач вважала необхідним повернення сторін в початковий стан для застосування розрахунку курсу іноземної валюти, який діяв на момент отримання кредиту оскільки істотно змінилися обставини якими керувались сторони при укладенні договору, відносно виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. З підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно виросла, яку позичальнику необхідно платити, в зв'язку з чим значно погіршало фінансове становище позивача.

Окрім того, позивач ОСОБА_2 в уточненому позові зазначала, що Банк самостійно змінив процентну ставку в бік збільшення. Однак, згідно п.2.6. кредитного договору, такі дії повинні бути письмово погоджені з Поручителями ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та про це повинен бути завчасно письмово повідомлений Позичальник, а також результатом таких суттєвих змін умов кредитного договору має бути укладення та підписання додаткової угоди. Порушуючи вимоги ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення кредитного договору і зміни відсоткової ставки), ст. 1056-1 ЦК України та умов кредитного договору, Банком позивача не було повідомлено про підвищення відсоткової ставки, Поручителі також не знають про наведені обставини та не надавали згоди на такі суттєві зміни умов Кредитного договору, бо це тягне за собою збільшення їх відповідальності.

Позивач також вказувала на те, що після того як 13 березня 2008 року нею було достроково погашено частину кредиту, відповідач в односторонньому порядку змінив умови спірної кредитної угоди, а саме порядок погашення суми тіла кредиту, переглянув графік погашення кредиту без зміни строку, на який надано кредит, шляхом відстрочення сплати тіла кредиту на шість років девять місяців, збільшивши при цьому зобов'язання ОСОБА_2 на 3 500,56 дол. США, що підтверджується наданим письмовим розрахунком.

Позивач в судове засідання суду першої інстанції не з'явилась. Представник позивача - ОСОБА_9 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та надала письмові пояснення. Додатково зазначила, що позивач ОСОБА_2 є пенсіонеркою, інвалідом III групи, не працює, не має прострочення по сплаті своїх зобовязань за спірним договором кредиту. Позивач неодноразово зверталась до банка в усній формі з проханням запропонувати їй прийнятні умови для виконання своїх зобовязань за спірним кредитним договором, посилаючись на скрутне фінансове становище та це було безрезультатним. Оскільки ОСОБА_2 не є фахівцем в галузі права, їй не було відомо про наявність порушень з боку відповідача як під час укладення договору кредиту, так і під час його виконання, тому остання не розуміла як треба діяти. Оскільки Позивач дізналась про порушення своїх прав тільки в січні 2014 року, а про підвищення процентної ставки та зміну умов сплати кредиту - тільки підчас слухання даної справи в суді, то з цього моменту відраховується початок перебігу позовної давності, який на час подання даної позовної заяви не збіг.

06 травня 2014 року та 04 серпня 2014 року ОСОБА_2 письмово звернулась до ПАТ «Укрсоцбанк» з пропозиціями вирішити ситуацію, яка склалась щодо кредитного договору мирним шляхом, на що отримала відповідь від 16 червня 2014 року № 17290/06-8725, яка свідчить про необєктивний розгляд її звернення, оскільки там іде мова про прострочення виконання нею зобовязань по сплаті відсотків, а такої заборгованості не існує, оскільки позивач є добросовісним споживачем і ніколи не допускала таких прострочень.

Представник відповідача - Матвійчук О.Т. у судовому засіданні суду першої інстанції заперечував щодо позову у повному обсязі, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Надав письмові заперечення яких зазначено, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Банк мав право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії. Надання Банком кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої Банку Національним банком України, та не потребує отримання Банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Крім того, при укладанні договору Банком не було порушено принцип справедливості. Під час укладання спірного Кредитного договору будь-яких заяв та пропозицій, щодо зміни умов Кредитного договору від Позивача до банку не надходило. Позичальник своїм підписом засвідчив свою згоду з умовами цього договору.

Щодо надання ОСОБА_2 інформації про умови кредитування фізичних осіб на придбання нерухомості на первинному ринку вже після укладення спірного кредитного договору, а саме 22.12.2007 року пояснив, що це технічна помилка, в дійсності дана інформація надавалась позивачу 21.12.2007 року.

Крім того, представник Банку у своїх запереченнях проти позову, посилався і на те, що позов також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем порушено строк позовної давності на звернення до суду.

Треті особи, поручителі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились. Від них до суду надійшли заяви, в яких вони просили справу слухати за їх відсутності та задовольнити уточнені позовні вимоги повністю. Додатково зазначили, що договори поруки, які було ними підписано, вони вважали формальністю, бо так їм розяснив працівник Банку. Договір кредиту забезпечено іпотечним договором, а саме квартирою, яка купувалась на кредитні кошти, тому ніяких фінансових ризиків поручителі не відчували. Окрім того, їх ніхто не попереджав про можливі правові наслідки, які вони могли б понести у випадку невиконання ОСОБА_2 своїх обовязків за договором кредиту від 21.12.2007 року. Щодо підвищення відсоткової ставки за спірним договором кредиту вони також не були проінформовані Банком та своєї згоди на це не надавали, ніяких додаткових угод не підписували.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1», Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Молодча Галина Миколаївна про захист прав споживача, визнання недійсними правочинів і застосування наслідків їх недійсності - задоволено.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» із ненадання споживачу фінансових послуг ОСОБА_2 в чіткий, однозначний і зрозумілий спосіб інформації в письмовій формі про умови валютного кредитування, про порядок дострокового погашення частини кредиту до та під час укладення договору кредиту № 835/10-27/15/7-106 від 21 грудня 2007 року, а також щодо підвищення процентної ставки та зміни порядку погашення сум основної заборгованості шляхом відстрочення на 6 років 9 місяців, що призвело до збільшення відповідальності за договором кредиту № 835/10-27/15/7-106 від 21 грудня 2007 року - незаконними, тобто такими, що порушують права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», та такими, що порушують Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р.

Визнано договір кредиту № 835/10-27/15/7-106 від 21 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» недійсним.

Визнано іпотечний договір № 835/13-27/15/7-102 від 21 грудня 2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Молодчою Галиною Миколаївною, зареєстрованому в реєстрі за № 8565 - недійсним.

Визнано договір поруки № 835/14-27/15/7-054 від 21 грудня 2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Галиною Миколаївною, зареєстрованому в реєстрі за № 8562 - недійсним.

Визнано договір поруки № 835/14-27/15/7-055 від 21 грудня 2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Галиною Миколаївною, зареєстрованому в реєстрі за № 8564 - недійсним.

Визнано договір поруки № 835/14-27/15/7-056 від 21 грудня 2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 та поручителем Публічним акціонерним товариством «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1» - недійсним.

В порядку застосування наслідків недійсності іпотечного договору № 835/13- 27/15/7-102 від 21 грудня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2, виключено запис про державну реєстрацію заборони відчуження незакінченої будівництвом однокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловий будинок № 1, що належить ОСОБА_2, з Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у позовних вимогах. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку наданим по справі доказам, не врахував, що права позивача, як споживача банком не порушені. Діяльність банку при укладенні з позивачкою кредитного договору та інших договорів відповідала Закону України «Про банки і банківську діяльність». Кредитні операції здійснювалися на підставі відповідних банківських ліцензій. Підстав до застосування правил ст.215, 216 ЦК України у суду першої інстанції е було. Обидві сторони мали намір укласти кредитний договір і саме на тих умовах, які вони узгодили до його підписання. Висновок суду про несправедливість умов договору, оскільки кредит видано у доларах США не ґрунтується на законі. Не порушені вимоги закону і при укладенні договорів іпотеки та поруки.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 21 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - Банк)), в особі начальника Орджонікідзевського відділення Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 835/10-27/15/7-106. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальник' кредит, у сумі 34 487,03 (тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім дол. СІЛА 03 центів), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 (тринадцять) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який визначений в цьому ж пункті Договору, з кінцевим терміном погашення до 20 грудня 2017 року.

21 грудня 2007 р. на забезпечення цього договору укладено іпотечний договір № 835/13-27/15/7-102 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) і ОСОБА_2 (Іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі - ХМНО) Молодчою Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 8565. Згідно до п.п. 1.1 та 1.2 якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю предмет іпотеки - майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру № 47 загальною площею 59,67 кв.м., що знаходиться на 8 поверсі житлового будинку № 1 та будується за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 53 703,00 доларів США, в еквіваленті 271200,15 грн., в якості забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту;

21 грудня 2007 р. укладений договір поруки № 835/14-27/15/7-054 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор),

ОСОБА_2 (Позичальник) та третьою особою ОСОБА_8 (Поручитель), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 8562, згідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту;

21 грудня 2007 р. укладений договір поруки № 835/14-27/15/7-055 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор),

ОСОБА_2 (Позичальник) та третьою особою ОСОБА_3 (Поручитель), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 8564, згідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту;

21 грудня 2007 р. укладений договір поруки № 835/14-27/15/7-056 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор), ОСОБА_2 (Позичальник) та третьою особою ВАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУ 1» (теперішня назва ПАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1») (Поручитель), згідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту.

Позивач стверджує, що у відповідача при укладенні спірного договору була відсутня індивідуальна ліцензія національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту, як засіб платежу при виконанні кредитного договору. Відповідачем до справи індивідуальної ліцензії додано не було.

Згідно ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до

приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» отримало у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями. Банківська ліцензія НБУ №5 видана АКБ СР «Укрсоцбанк» 29.12.2001 року. зазначене свідчить про те, що банку надано право здійснювати банківськи операції, зазначені в ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст.47 Закону України «По банки і банківську діяльність» та дозвіл №5-1 надає право на здійснення валютних операцій, зазначених в п.п. 1-4ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу. Оскільки, межі встановлені п. «в» ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не були визначені, то застосуванню вони не підлягали. Таким чином вимоги підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Висновок суду про те, що обидві сторони при укладенні кредитного договору в іноземній валюті повинні були мати індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій є помилковими. Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №496 визначено, що офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют на останню дату. Таким чином незмінність курсу гривні до іноземної валюти законодавчо не закріплена.

З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням кредитного договору ОСОБА_2 було надано попередню інформацію про умови кредитування фізичних осіб на придбання нерухомості на первинному ринку (т.1.а.с.56-57).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мала намір отримати кредит саме в іноземній валюті доларах США і ніякого примусову з боку банку щодо укладення договору саме у доларах США не встановлено.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Кредитний договір між сторонами укладено 21 грудня 2007 року.

При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

З матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір укладений між позивачкою та відповідачем не відповідає зазначеним вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції по те, що ПАТ «Укрсоцбанк» не надав позичальнику вичерпної інформації про умови кредитування, а інформація навмисно викладена у незручній та незрозумілій формі, занадто дрібним шрифтом, щоб споживач не звернув уваги на важливі для нього моменти є необґрунтованими і ґрунтуються на припущеннях. Позивачці було належним чином розяснено умови кредитування і порядок отримання та повернення кредиту. Вона вибрала саме такий варіант отримання кредитних коштів. У разі якщо деякі умови договору були їй незрозумілі вона мала можливість проконсультуватися з працівниками банку іи взагалі відмовитися від укладення кредитного договору. Згода позивачки на укладення кредитного договору під час його підписання, а також згода на нього у подальшому підтверджується тим, що вона з грудня 2007 року тривалий час повертала кредит. На час розгляду справи заборгованості за кредитом не існувало.

З матеріалів справи вбачається, що 1 жовтня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_2 лист з інформацією про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором до 14% річних з 20 жовтня 2008 року та проект відповідної додаткової угоди для підписання. Після цього позивачка понад три роки користувалася послугами банку і тим самим у розумінні ст.642 ЦК України висловила згоду (акцепт) на підвищення процентної ставки за користування кредитом.

Відповідно до вимог ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що волевиявлення сторін при укладенні договору вільним. Підписавши договори ОСОБА_2 погодилася з усіма їх умовами і жодних заперечень на протязі понад шість років проти договорів і порядку їх виконання не заявляла.

Колегія вважає, що позивачем не доведено, що укладені між сторонами договори суперечать вимогам Цивільного Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. На час укладення договорів вибір позивачки був вільний і відповідав її внутрішній волі. Оспорені позивачкою правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків обумовлених ними. Реальні правові наслідки настали. Позивачка отримала відповідну суму кредиту. Погодилася його повертати за запропонованим банком графіком і справно повертала кредит. Порушення прав позивачки, гарантованих їй Законом України «Про захист прав споживачів» нею не доведені. Суд першої інстанції безпідставно визнав незаконними дії ПАТ «Укрсоцбанк» із надання ОСОБА_2, як споживачу фінансових послуг під час укладення кредитного договору та при підвищенні процентної ставки, та визнав кредитний договір від 21.12.2007 року між позивачкою та відповідачем недійсним.

З посиланням на вимоги ч.2 ст.548 ЦК України та ч.2 ст.648 ЦК України суд першої інстанції визнав недійсними іпотечний договір від 21 грудня 207 року укладений між АКБ «Укрсоцбанк» (теперішні назва ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 та договір поруки від 21 грудня 2007 року, укладений між відповідачем, ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_3, та договір поруки укладений 21 грудня 2007 року між позивачкою, відповідачем та ПАТ «Трест Житлобуд-1». З інших підстав зазначені договори недійсними не визнані. Оскільки колегія скасовує рішення суду в частині визнання кредитного договору недійсним, то з зазначених судом обставин немає підстав визнавати недійсними договори поруки та іпотечний договір. Інші сторони зазначених договорів їх не оспорили.

Враховуючи, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам, не врахував вимоги закону і ухвалив помилкове рішення, то таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, - в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Трест Житлобуд-1», Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Молодча Галина Миколаївна про захист прав споживача, визнання недійсними правочинів і застосування наслідків їх недійсності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -