АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/2386/15 Головуючий 1 інстанції - Олізаренко С.М.
Справа № 643/2932/13-ц
Категорія: стягнення шкоди Доповідач -Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: - Коровіна С.Г.

Суддів : - Коваленко І.П.

Довгаль А.П.

При секретарі: - Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до прокуратури Харківської області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю Прокуратури Харківської області, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Харківської області і просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 700 грн., заподіяну незаконною бездіяльністю прокуратури Дзержинського району м. Харкова.

Позивач також просив стягнути з Державного бюджету України на його користь спричинену йому моральну шкоду в сумі 65772 грн. шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України безпосередньо списати вказані кошти із Єдиного казначейського рахунку.

Крім того позивач просив встановити чи мало місце порушення відповідачем вимог ст.214 КПК України щодо не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей його заяви про кримінальне правопорушення від 30.09.2014 року і чи є таке порушення, в разі наявності (дії чи бездіяльність), незаконним, чи заподіяна йому шкода цими діями. Встановити чи порушені відповідачем вимоги ст.60 КПК України, Закон України «про інформацію», ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо не надання йому документів (інформації) про внесення до єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей його заяви про кримінальне правопорушення від 30.09.2014 року. також позивач просив встановити наявність вини відповідача щодо спричинення йому моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він звернувся до прокуратури Дзержинського району м. Харкова із заявою від 30.09.2014 року про кримінальний злочин за який передбачена відповідальність за ст.366 КК України. Він стверджував, що таким чином він реалізував своє право, як заявника, і просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за його заявою та розпочати досудове розслідування за фактом скоєння слідчим СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції ОСОБА_6 службового підроблення. Він просив повідомити його про результати розгляду заяви та надіслати йому поштою документи на підтвердження прийняття та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні данні за його заявою.

Зазначена заява була зареєстрована у прокуратурі Дзержинського району м. Харкова вх..№439 від 01.10.2014 року. Всупереч вимогам ст.214 КПК України відповідні ідомості його заяви про кримінальне правопорушення не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а розслідування не було розпочато.

Позивач оскаржив дії відповідача і постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2014 року. його скаргу задоволено, зобов'язано прокурора прокуратури Дзержинського району м. Харкова внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄДРДР згідно заяви ОСОБА_5 від 01.10.2014 року про скоєння слідчим СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції ОСОБА_6 службового підроблення за ознаками злочину передбаченого ст.366 КК України.

Позивач стверджував, що під час розгляду справи в Дзержинському районному суді він отримував правову допомогу від адвоката ОСОБА_7 і сплатив за це 700 грн. Ухвалою дзержинського районного суду від 16.10.2014 року відмовлено у стягненні на його користь зазначених витрат.

Позивач поясняв, що 02.10.2014 року звертався до відповідача із заявою. Про надання інформації щодо підтвердження внесення в ЄРДР відповідні дані по його заяві, але у встановлений законом термін відповіді він не отримав. 16.10.2014 року він повторно письмово звертався до відповідача з вимогою надання йому документу про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР по його заяві, але і після цього у встановлений час документу на підтвердження виконання вимог закону він не отримав.

ОСОБА_5 вважав, що такі дії чи бездіяльність відповідача порушують його права. Ненадання йому відповідної інформації порушує його право на свободу інформації завдає йому моральної шкоди і така моральна шкода підлягає відшкодуванню. Позивач вважає, що розмір моральної шкоди складає 65772 грн.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов такого висновку з посиланням на те, що прокуратура Харківської області не є належним відповідачем за цим позовом.

В апеляційній скарзі поставлено питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. ОСОБА_5 вважає, що рішення суду не відповідає наданим доказам і вимогам закону. Суд неправильно встановив обставини справи.

В судове засідання апелянт ОСОБА_5 не з'явився. Згідно заяви ОСОБА_5 від 10 грудня 2014 року (а.с.8-9) та 12 лютого 2012 року (а.с.66-67) він просив надсилати йому повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином за допомогою SMS - повідомлення. Колегія вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, представника прокуратури Харківської області, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач посилається на те, що діями чи бездіяльністю прокуратури Харківської області йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Заподіяння шкоди він обґрунтовує тим, що прокурором дзержинської районної прокуратури Харківської області своєчасно не було виконано вимоги ст.214 КПК України і своєчасно не вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані по його заяві від 30.09.2014 року та не розпочав досудове розслідування за фактом скоєння слідчим СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції ОСОБА_6 службового підроблення за яке передбачено покарання за ст.366 КК України. Крім того прокурор не повідомив його про результати розгляду заяви та не надіслав поштою документи, що підтверджують прийняття та внесення в ЄРДР відповідних даних за його заявою. На неодноразові звернення до прокуратури Дзержинського району належних відповідей він не отримував.

Відповідно до ст.214 КПК України Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Як вбачається з зазначеного закону вимоги викладені в ст.214 КПК України стосуються особисто тієї посадової особи - слідчого чи прокурора в провадженні якого знаходиться відповідна заява про скоєння правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про скоєння правопорушення працівником міліції позивач звертався саме до прокуратури Дзержинського району і на дії прокурора звертався із скаргами до Дзержинського районного суду (а.с.24-25, 30-31, 32, 33, 34, 35).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_5 обґрунтовував свої позовні вимоги положеннями ст. ст.11,15,22, 23, 1167ЦК України.

У відповідності до вимог ст.15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таке право підлягає захисту у разі доведення його порушення відповідними фізичними або юридичними особами.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Такі збиткі і порушення її цивільного права певними особами позивач також зобов'язаний довести.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб. Звертаючись з даним позовом досуду , позивач визначає відповідачем саме прокуратуру Харківської області яка, виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, не є органом, який несе відповідальність за завдану шкоду у розумінні ст. 1167 ЦК України, оскільки ніякх дій стосовно позивача працівниками прокуратури Харівської області. Натомість, положення ст. 1176 ЦК України закріплюють особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем у даній справі не доведено, в чому полягає завдана йому моральна шкода, не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та не доведено факту її заподіяння відповідачем.

Позивачем не було надано доказів, які б вказували на причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю прокуратури Харківської області та завданням цією бездіяльністю, на його думку, моральної шкоди. Отже, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про оскарження дій прокуратури Дзержинського району м. Харкова розглядалося за правилами КПК України (а.с.25) і ухвалою Дзержинського районного суду від 16.10.2014 року (а.с.24) відмовлено у стягнення зазначеної суми шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку (а.с.24). Підстави до стягнення вказаної суми з прокуратури Харківської області взагалі відсутні.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він у встановленому законом порядку звертався до Харківської обласної прокуратури з приводу невнесення в ЄРДР його заяви від 30.09.2014 року про скоєння правопорушення працівниками Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України. Не надано доказів, що до компетенції працівників Прокуратури Харківської області входило внесення до ЄРДР відомостей щодо скоєння правопорушення зазначеного в заяві ОСОБА_5

Судом встановлено і це не заперечують сторони, що ОСОБА_5 звертався лише до прокуратури Дзержинського району м. Харкова. із заявою від 30.09.2014мроку про злочин передбачений ст.366 КК України, яка була зареєстрована за вхідним № 439 від 01.10.2014 року.

02.10.2014 року ОСОБА_5 звернувся до прокуратури Дзержинського району м. Харкова із заявою про надання йому документу, що підтверджує внесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 30.09.2014 року (а.с.33).

Згідно відповіді прокурора Дзержинського району м. Харкова від 06.10.2014 року № 12014-48-1379, заяви ОСОБА_5 від 30.09.2014 про злочин та від 02.10.2014 року про надання інформації прокуратурою Дзержинського району м. Харкова розглянуті та на них заявнику надано відповідь (а.с.32). Судом першої інстанції встановлено, що бездіяльність прокуратури Дзержинського району М. Харкова щодо невнесення відомостей в ЄРДР була оскаржена ОСОБА_5 до суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2014 року скаргу ОСОБА_5 задоволено і зобов'язано внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР згідно заяви ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2014 року ОСОБА_5 повторно звертався до прокуратури Дзержинського району з заявою про надання йому документу, що підтверджує внесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 30.09.2014 року.

Згідно відповіді прокурора Дзержинського району м. Харкова від 27.10.2014 року за №12014-48-1379 заяву ОСОБА_5 від 16.10.2014 року про надання інформації прокуратурою Дзержинського району м. Харкова розглянуто та заявнику надано відповідь про те, що станом на 27.10.2014 року ухвала слідчого судді Дзержинського району м. Харкова від 09.10.2014 року щодо зобов'язання прокурора прокуратури внести відомості до ЄРДР не надходила (а.с.35).

Відомостей про звернення позивача з будь якими заявами чи скаргами на дії посадових осіб прокуратури Харківської області матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України встановлюється перелік підстав відповідальності за завдану моральну шкоду. Така моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок

1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено наявності передбачених зазначеним Законом підстав для відшкодування прокуратурою Харківської області моральної шкоди.

Судом у встановленому порядку не визнані протиправними будь-які дії працівників Прокуратури Харківської області стосовно позивача.

Крім того відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконною бездіяльністю посадових осіб лише до прокуратури Харківської області тобто обрав неналежного відповідача.

Що стосується вимог про відповідність дій посадових осіб вимогам КПК України, то ці питання суд за правилами цивільного судочинства розглядати не може. Питання про стягнення на користь позивача 700 грн. за надання правової допомоги вирішено а порядку вимог КПК України ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.10.2014 року (а.с.16). Крім того витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Згідно акту виконаних адвокатом ОСОБА_7 робот (а.с.26) вони пов'язані із оскарженням постанови про закриття кримінального провадження від04.07.2014 року і е пов'язані із розглядом цивільної справи. Крім того ці питання вже вирішені в порядку КПК України.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -