ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/445/15-ц
Провадження № 2/210/815/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" вересня 2015 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря Куксенко О.В.,

за участі сторін, третіх осіб: не з"явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Криворізької міської Ради, третя особа Держземагенство у Криворізькому районі Дніпропетровської області про встановлення факту володіння земельною ділянкою на праві приватної власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку успадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 07 серпня 2013 року померла її матір ОСОБА_3, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з прибудовами та земельна ділянка по вул. Пролетарська, 20а в Дзержинському районі м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Вказувала, що вона як спадкоємець першої черги своєчасно звернувся в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину. Нотаріусом видано свідоцтво на житловий будинок з господарчими прибудовами, а в оформленні земельної ділянки відмовлено з підстав ненадання правовстановлюючих документів. Позивач зазначала, що померла успадкувала будинок та земельну ділянку, у звязку з чим отримала свідоцтво про право на спадщину, однак державний акт на право власності не переоформила. На момент звернення до суду позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування у звязку з не отриманням померлою нового державного акту на землю. Посилаючись на норми ЦПК, ЦК та ЗК України, позивач просить суд: встановив факт володіння за життя ОСОБА_3 земельною ділянкою по вул. Пролетарська 20а в Дзержинському районі м. Кривого Рогу та визнати за нею право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позивач у судове засідання не зявилася, просила суд розглядати справу за її відсутності. Під час розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, з мотивів, викладених у позові.

Відповідач до суду не зявився, надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду пояснення, згідно яких не може надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 року по справі № 2а-423/10/0480, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2012 року, визнано нечинним на майбутнє рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки міста ОСОБА_1». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 року по справі № 2а-423/10/0480, роз'яснено, що дія рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки міста ОСОБА_1» припинена на бюджетний період 2014 року (а.с. 34, 35).

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 доводиться рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію актів цивільного стану (а.с. 13,15, 40, 42, 44, 73).

За життя батькові позивача ОСОБА_5 перебувала у власності земельна ділянка площею 0,0312 га по вул.. Пролетарська, буд. 20а в м. Кривому Розі на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії ДП №, зареєстрованого 16 лютого 1999року за № 8567, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер не присвоєно (а.с. 37, 76, 77).

Зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_5 згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до пяти включно від 17 вересня 1958 року, посвідченого Третьою Криворізькою держнотконторою 20 вересня 1958р. за реєстром № 4695 та за реєстр в БТІ у реєстрову книгу № 25722 в книзі: 106-38 (а.с. 81, 82, 84).

ОСОБА_5 помер 01 грудня 2006 року, що вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 116834 від 02 грудня 2006р. (а.с. 11, 72).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, яке складається з житлового будинку А-1 жилою площею 36,0кв.м. загальною площею 47,1кв.м. шлакоблок літньої кухні Б, дощт. Вбиральні В, огорожі 1, воріт 2, водо колонки І, замощення ІІ, які знаходяться по вул.. Пролетарська, будинок 20-А, та земельної ділянки, площею 0,0312 га за цією ж адресою, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 76-82).

Вищевказане спадкове майно прийнято спадкоємцем першої черги дружиною померлого ОСОБА_3, про що видано свідоцтва про права на спадщину від 12 червня 2008 року, за реєстр. в реєстрі за № 2473 та за № 2475, що вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 84-87).

Домоволодіння по вул. Пролетарська, буд. 20А в Дзержинському районі м. Кривого Рогу після отримання свідоцтва на право на спадщину перереєстровано в КП «Криворізьке БТІ» ДОР на власника ОСОБА_3 (а.с. 53).

ОСОБА_3 мати позивача, - померла 07 серпня 2013 року (а.с. 5, 6,41).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщину, та із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач ОСОБА_2 (а.с. 39, 51).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 2015 року НАК № 652788, виданого у спадковій справі № 37/2014, реєстр. № 1-33, державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, Позивач як донька померлої ОСОБА_3 після смерті матері прийняла спадщину, яка складалася з житлового будинку з господарчими побудовами, за адресою м. Кривий Ріг, вул. Пролетарська 2оА, який в цілому має характеристики: цегла житловий будинок «А-1» загальною площею 41,9кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., шлакоблок літня кухня «Б», дощат. вбиральня «В», водоколонки І, замощення ІІ, огорожа № 1, хвіртка № 2 (а.с.6, 7, 64, 65).

З копій спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_2 (позивач), інших спадкоємців не встановлено, заповіт від імені спадкодавця не укладався (а.с. 38-66).

Тобто, Позивач являється єдиною спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3

Також, державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул.. Пролетарська 20а, 23 січня 2015 року прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 9, 10, 68).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, за № 616 від 18 березня 2008 року , нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 46135,35грн., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 77).

Згідно з довідки про обмеження та обтяження земельної ділянки станом на вересень 2007 року кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно, обмеження не зареєстровані (а.с. 76).

Експертна оцінка земельної ділянки станом на момент розгляду справи 22095,00грн., що вбачається з висновку експерта звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с 94-101).

Встановивши вищевказані фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме:

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, що підтверджується свідоцтвом про її народження, та до складу спадщини увійшов будинок та земельна ділянка, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

При цьому, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення", суд може встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: факт володіння будівлею на праві приватної власності.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту володіння померлою житловим будинком, оскільки спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки належала ОСОБА_3 з моменту її прийняття, та в подальшому підтверджена свідоцтвами про право на спадщину.

Таким чином, з урахуванням ст.. 235, 256 ЦПК України, підстав додатково визнати факт володіння за померлою ОСОБА_3 на праві приватної власності земельною ділянкою, не вбачається.

В частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд приходить до висновку про їх задоволення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно з ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позову вбачається, що позивач звернулася за захистом свого права власності, яке він не може реалізувати у звязку з невизнанням його права власності на частку земельної ділянки, придбаної на підставі договору, та на частку земельної ділянки, яка залишилась після смерті його дружини в порядку спадкування за законом.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до наступного.

Як зазначає у своїй постанові № 7 від 16 .04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав (зі змінами та доповненнями) громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК України, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством (п. 18).

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Як зазначає ВСУ у п.п. 18, 22-1 постанови № 7 від 16 .04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав (зі змінами та доповненнями) вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав;

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положеннях п. 3.1 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне визначено та закріплено положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України.

При цьому відповідно до ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

В зв'язку з цим, через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку по вул. Пролетарській 20-А, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину; а Управлінням Держземагенства У Криворізькому районі Дніпропетровської області не має можливості присвоїти кадастровий номер цій земельній ділянці.

Положеннями ст. 125 Земельного кодексу України (в ред. до 05.03.2009р.), визначено, що право власності на земельну ділянку, виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а після внесення змін до ЗК України Законом за № 1066-УІ, після 05.03.2009року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з пп. 4.20. п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 19 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів направо власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Суд, з урахуванням положень ст.ст. 81, 120 Земельного кодексу України приходить до висновку, що ОСОБА_3 за свого життя отримала у власність земельну ділянку площею 0,0312 га по вул. Пролетарській 20-А в Дзержинському районі м. Кривому Розі в передбаченому законом порядку, але не отримала нового державного акту не землю.

При цьому, суд враховує, що Закону України «Про державний земельний кадастр» був прийнятий лише в 2011році, та вступив в дію і 2013 році.

Позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку по вул. Пролетарській 20-А в м. Кривий Ріг позбавлена можливості оформити спадщину, та оформити своє право власності на частку земельної ділянки, а тому її право підлягає захисту в частині визнання права власності.

Відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3. позивач є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. Статтею ст.1218 ЦК України, в редакції, яка діє на час спірних правовідносин, визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

На момент видачі свідоцтва про право на спадщину (12 червня 2008року) ст. 126 ЗК України не передбачала, положень про те, що при набутті права власності на земельну ділянку, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

Разом з тим, з 05.03.2009року ст. 126 ЗК України містить положення про те, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою (таке ж положення містилось і на момент відкриття спадщини).

Слід також зазначити, що відповідно до абзацу другого частини шостої статті 126 ЗК зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» (та яка була чинна на момент відкриття спадщини), на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

У силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 16 червня 2011 року положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України.

Заповіт ОСОБА_3 за життя не складався, тому відбувається спадкування за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, право володіння на земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_3 підтверджене свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видано державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за відповідним порядковим номером.

Як вже зазначалось, відповідно до ст. 1225 ЦК та ст.120 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом.

Внаслідок відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті матері, позивач у інший спосіб, ніж шляхом визнання права власності на землю на підставі ст.ст.15, 16 ЦК України судовим рішенням, не зможе поновити порушене право. В ході судового розгляду не було встановлено претензій з боку інших осіб на земельну ділянку, у звязку з чим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи спір, суд також виходить із того, що якщо спадщина прийнята, однак спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) але не встиг здійснити його державної реєстрації шляхом отримання державного акту на землю (ст. 1299 ЦК).

Суд, враховуючи положення ст. 1218, 1225, 1261, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. 81, 120,125, 131 ЗК України суд, з метою захисту невизнаних прав позивача, приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину за законом в повному обсязі, вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку задовольнити у повному обсязі, що буде відповідати положенням ст. 55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст. 6 Конвенції, ст.. 1268, 1276, 1296, 1297 ЦК України.

Судові витрати за розгляд справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 16, 318, 319, 392, 1216, 1218, 1225, 1261, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. 81, 86, 87, 89, 120, 125, 126, 131, 152 ЗК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Криворізької міської Ради, третя особа Держземагенство у Криворізькому районі Дніпропетровської області про встановлення факту володіння земельною ділянкою на праві приватної власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку успадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0312га, розташованої по вулиці Пролетарська, 20а, в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, державний акт на право приватної власності на землю серії ДП №, зареєстрованого 16 лютого 1999 року за № 8567 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 07 серпня 2013 року.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня проголошення рішення до суду не надійде апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2015 року.

Суддя: О. В. Чайкіна