Справа № 2-553-15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року Соломянський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Мурга Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДЗ «Промислова академія» про визнання недійсним та скасування наказу про утримання коштів і заборгованості та визнання недійсним і скасування наказу про звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Промислової академії, в якому просив:

- визнати наказ Промислової академії від 12.09.13 р. № 22-КЗ «Про звільнення ОСОБА_1» незаконним та скасувати його;

- визнати наказ Промислової академії від 15.10.13 р. № 15 «Щодо утримання коштів із заборонності ОСОБА_1» незаконним та скасувати його.

Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 11.04.11 р. по 12.09.13 р. З 24.02.12 р. по 12.09.13 р. обіймав посаду начальника господарського відділу. Наказом Промислової академії від 12.09.13 р. № 22-КЗ «Про звільнення ОСОБА_1» було звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Наказом Промислової академії від 15.10.13 р. № 15 «Щодо утримання коштів із заборонності ОСОБА_1» було вирахувано (відшкодовано) із заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 зайво нараховані 0,5 окладу посади начальника охорони в розмірі 2 889,33 грн, враховано із заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 суму недоотриманих коштів за проживання в кім. 231 за період з 11.04.11 р. по 01.03.13 р. у розмірі 56 583,7 грн. Зазначені накази Позивач вважає незаконними та такими, що порушують права Позивача, що передбачені ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 109,110 ЦПК України, ст.ст. 223 КЗпП України.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позовної зави та надав письмові заперечення, в яких посилався на те, що наказ Промислової академії від 12.09.13 р. № 22-КЗ «Про звільнення ОСОБА_1» було складено на підставі актів від 12.09.13 р. за підписом керівника Промислової академії та її працівників. Згідно з актом № 3 від 12.09.13р., керівником Промислової академії приблизно о девятій годині ранку було зясовано, що Позивач перебуває у нетверезому стані на робочому місці; приблизно о десятій годині вийшов із кабінету керівника Промислової академії та зявився на робочому місці після пятнадцятої години цього ж дня. Згідно з актом від 12.09.13 р. № 4, Позивачеві було оголошено наказ № 22-КЗ про його звільнення. Позивач категорично відмовився від підпису про ознайомленні зі змістом наказу. Згідно з актом від 12.09.13 р. № 5, Позивач був відсутній на робочому місці з 10 год 00 хв до 15 год 00 хв, а також відмовився надати пояснення з приводу своєї відсутності. Наказ від 15.10.13 р. № 15 «Щодо утримання коштів із заборонності ОСОБА_1» було видано на підставі Аудиторського звіту Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном (правонаступник Міністерство промислової політики України) від 13.09.13 р. № 1-4-19/11 та Листа цього ж органу від 25.09.13 р. № 01/1-4-275 «Про надання рекомендацій».

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.09.2013 року позивач безпідставно був відсутній на роботі з 09-00 до 15-00 години, про що складено відповідні акти від 12.09.13 р. за підписом посадових осіб Промислової академії: бухгалтера-касира, начальника адміністративного відділу, старшого методиста, чергового адміністратора та в.о. Ректора Промислової академії.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 p. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України позивачеві було запропоновано надати пояснення щодо її відсутності на робочому місці, однак позивач відмовилась надавати пояснення, про що складено Акт від 12.09.13 р. № 5.

Вбачається, що факт відсутності позивача на роботі був зафіксований належним чином, що підтверджується копіями Актів, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, звільнення позивача ОСОБА_1 було проведено у відповідності з вимогами трудового законодавства.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

На виконання вказаних приписів трудового законодавства, начальник адміністративного відділу Промислової академії Вигонюк Ю.В. вручила позивачеві трудову книжку з відповідним записом, а позивач відмовився від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення, про що свідчить акт від 23.01.14 р. № 5.

Таким чином вбачається, що відповідач вжив всіх передбачених законодавством заходів для видачі позивачеві трудової книжки.

Встановлено, що звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України було проведено у відповідності з вимогами КЗпП України.

Щодо посилання позивача на незаконність наказу від 15.10.13 р. № 15 «Щодо утримання коштів із заборонності ОСОБА_1» через те, що позивача не було ознайомлено з висновками Аудиторського звіту Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном (правонаступник Міністерство промислової політики України) від 13.09.13 р. № 1-4-19/11 та змістом листа від 25.09.13 р. № 01/1-4-275 «Про надання рекомендацій», суд встановив наступне.

Юридична особа відповідача Промислова академія є державною організацією (установою, закладом), що заснована Міністерством промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку України), відповідно до Указу Президента України від 31 травня 2011 року № 634/2011 «Про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України». Діяльність Промислової академії є підконтрольною відповідним підрозділам Мінекономрозвитку України, в.ч. фінансові питання підконтрольні Відділу аудиту ефективності Управління внутрішнього аудиту, кадрові питання підконтрольні Відділу кадрової роботи з питань державної служби Управління по роботі з персоналом.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.11 р. № 1001 та Порядку утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого вказаною постановою, було проведено плановий аудит відповідності, фінансовий аудит діяльності Промислової академії за період з 01.01.11 р. по 01.08.13 р. Про проведення вказаних планових заходів свідчать накази від 19.08.13 р. № 141 та від 02.09.13 р. № 145 надані відповідачем до матеріалів справи.

За наслідками проведеного аудиту було виявлено порушення, про що складено Аудиторський звіт від 13.09.13 р. № 1-4-19/11, а листом від 25.09.13 р. № 01/1-4-275 «Про надання рекомендацій» було визначено заходи по усуненню виявлених недоліків, зокрема зобовязано Промислову академію здійснити вирахування із заробітної плати, що нарахована певним працівникам з порушенням законодавства.

Спірний наказ від 15.10.13 р. № 15 було видано на виконання зазначених рекомендацій центрального орану виконавчої влади, до сфери управління якого віднесено Промислову академію. Вказане свідчить про те, що рішення про вирахування (відшкодування) із заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 зайво нараховані 0,5 окладу посади начальника охорони в розмірі 2 889,33 грн та суми недоотриманих коштів за проживання в кім. 231 за період з 11.04.11 р. по 01.03.13 р. у розмірі 56 583,7 грн, прийняте у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.11 р. № 1001, а спірний наказ від 15.10.13 р. № 15 є реалізацією такого рішення центрального орану виконавчої влади, до сфери управління якого віднесено Промислову академію.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Під час розгляду справи позивачем не було надано доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог ст. 47 КЗпП України та доказів спростування висновків Відділу аудиту ефективності Управління внутрішнього аудиту та Відділу кадрової роботи з питань державної служби Управління по роботі з персоналом Мінекономрозвитку України, звільнення ОСОБА_1 є законним, здійсненим з дотриманням процедури, встановленої законодавством для звільнення працівників, а вирахування із заробітної плати здійснені у відповідності до компетенції центрального орану виконавчої влади, до сфери управління якого віднесено Промислову академію та у спосіб визначений законом.

Позовні вимоги про витребування від відповідача Аудиторський звіт від 13.09.13 р. № 1-4-19/11, та лист від 25.09.13 р. № 01/1-4-275 «Про надання рекомендацій» не можуть бути задоволені з підстав невідповідності встановленим способам захисту цивільних прав та інтересів та фактично були задоволені відповідачем в порядку надання письмових доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Відсутність порушення прав позивача відповідачем призводить до відсутності підстав для захисту в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 40, 43, 47, 149 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: