Справа № 304/44/15-ц
Провадження № 2/304/128/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2015 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Шешені М. О.,
при секретарі - Готра І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Орган опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків та стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь обласного Будинку дитини м.Свалява на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1, у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян та передати малолітню ОСОБА_1 органу опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації, з метою подальшого влаштування її у дитячі заклади області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що орган опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації, розглянувши матеріали справи про доцільність позбавлення батьківських прав гр.ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_1, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків, встановив, що малолітня дитина ОСОБА_1 проживала разом з своєю матір'ю ОСОБА_3 та її співмешканцем ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини ОСОБА_1 від 10 грудня 2014 року підставою запису відомостей про батька ОСОБА_2 є його заява про визнання ним батьківства, тобто реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст.126 СК України. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я від 05 грудня 2014 року, у матері дитини ОСОБА_3 наявна тривала хвороба, яка перешкоджає виконанню нею батьківських обов'язків. Відповідно до обстеження матеріально-побутових умов Т.Пасіцької сільської ради від 17 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_2 ніде не працює, матеріально-побутові умови проживання сім'ї незадовільні. Відповідач ОСОБА_2 проживає разом з своєю співмешканкою та малолітньою дитиною в одній кімнаті, де не створено умови для проживання та розвитку малолітніх дітей. Малолітня дитина ОСОБА_1 не забезпечена продуктами харчування та в будинку відсутні дитячі речі. Батько дитини ОСОБА_2 не приділяє належної уваги вихованню малолітньої дочки не піклується про її фізичний і духовний розвиток, стан здоров'я, не створює належні умови для проживання та розвитку дочки, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Дитину ОСОБА_1, влаштовано на повне державне утримання і виховання у в обласний Будинок дитини м.Свалява. Оскільки вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, які покладені на нього законом, жодним чином не цікавиться їх життям, тому просить позов задовольнити.
Представник органу опіки та піклування Перечинської РДА ОСОБА_5 у судове засідання не з»явилася, однак подала заяву, у якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити. Разом з цим не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився хоча про день і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому справа розглядається у його відсутності, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Так, у судовому засіданні встановлено, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, являються: батько-ОСОБА_2. та мати-ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим виконкомом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області.
Також встановлено, що згідно висновку ЛКК закладу охорони здоров'я №642/02-12 від 05 грудня 2014 року, у матері дитини ОСОБА_3 наявна тривала хвороба, яка перешкоджає виконанню нею батьківських обов'язків.
Разом з цим встановлено, що згідно висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації №881/01-26 від 29 грудня 2014 року, то уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр.ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області, відносно малолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків.
Крім цього встановлено, відповідач ОСОБА_2 не бере ані матеріальної ані будь-якої іншої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її підготовку до самостійного життя, належним чином не забезпечує її необхідним харчування, медичним доглядом, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не навідує малолітню ОСОБА_1, яка перебуває на повному державному утриманні і вихованні в обласному Будинку дитини м.Свалява, куди остання була влаштована за розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області №383 від 18 грудня 2014 року.
Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».
Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального,культурного,соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Разом з цим, згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Враховуючи те, що батько малолітньої дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини, не проявляє відносно неї щонайменшої турботи та уваги, тому суд вважає, що такого слід позбавити батьківських прав, щодо його малолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Також, під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не бажає належним чином утримувати та матеріально забезпечувати свою малолітню дитину.
Отже, такими діями, відповідач фактично порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного Кодексу України, згідно яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини.
Отже, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує обов"язок щодо утримання своєї малолітньої дитини, тому суд вважає, що з нього слід стягнути і аліменти на її утримання.
Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у у частці від його доходу.
При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
З урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та того, що позовна заява органом опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації подана 15 січня 2015 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дитину.
В силу ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, ст.ст.155,164,181,183,191 СК України, ст.ст.11,88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -
Позов органу опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області, щодо малолітньої дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Передати малолітню дитину - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, органу опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації, з метою подальшого влаштування останньої у дитячі заклади області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області аліменти на користь обласного Будинку дитини м.Свалява, на утримання дитини, а саме ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок.
Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Головуючий: Шешеня М. О.