Справа № 296/2802/15-ц
УХВАЛА

іменем України

"24" квітня 2015 р. м. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Житомиробленерго» в особі Житомирського району електричних мереж на постанову державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов"язання вчинити певні дії,-

встановив:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство ««Енергетична компанія «Житомиробленерго» в особі Житомирського району електричних мереж (далі - ПАТ «ЕК в особі Житомирського РЕМ) звернулося до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_1 (далі головний державний виконавець) про відмову у відкритті виконавчого провадження, в якій просило визнати неправомірним рішення державного виконавця, зобов'язати усунути порушення та відкрити виконавче провадження за виконавчим документом №296/9959/14-ц від 12.01.2014р. та повідомити про виконання ухвали суд і заявника не пізніше, ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

В обгрунтування скарги представник скаржника вказав, що 10.02.2015 року звернувся до ДВС Корольовського району Житомирського МУЮ із заявою про примусове виконання виконавчого документу №296/9959/14-ц, виданого 12.01.2014р. Однак, постановою державного виконавця від 12.02.2015р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 6 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем було встановлено невідповідність виконавчого документа вимогам частини 3 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (не зазначено ідентифікаційний код боржника).

У судове засідання представник скаржника не з"явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання також не з"явилася, хоча про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, дослідив матеріали скарги, оцінив зібрані у ній докази та вважає, що скарга є обгрунтованою та підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Державний виконавець, відповідно до вимог частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а згідно із вимогами частини першої статтею 11 цього Закону вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

У ході розгляду справи встановлено, що представник скаржника 10.02.2015р. звернувся до ДВС Корольовського району Житомирського МУЮ із заявою про примусове виконання виконавчого листа №296/9959/14-ц, виданого 12.01.2014р. Однак, постановою державного виконавця від 12.02.2015р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 6 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем було встановлено невідповідність виконавчого документа вимогам частини 3 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (не зазначено ідентифікаційний код боржника).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступні вимоги до виконавчого листа:

1.У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

2.У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

3. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

4. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Тобто, повернення виконавчого документа з тих підстав, що не зазначено ідентифікаційний номер боржника, не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки, відповідно до вимог вказаної вище статті, ідентифікаційний номер або інші відомості, які можуть ідентифікувати боржника у виконавчому документі, зазначаються, якщо вони відомі суду.

Крім того, відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до частини другої статті 5 вищезгаданого Закону державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" прямо передбачено право державного виконавця самостійно звернутися до компетентних органів щодо надання інформації, яка необхідна для проведення виконавчих дій.

З оглянутого в судовому засіданні виконавчого листа встановлено, що він відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, в ньому в повному обсязі зазначені відомості щодо боржника, які містяться в матеріалах справи, а саме: повне найменування та ім"я стягувача і боржника, їх місце знаходження і місце проживання, ідентифкаційний код стягувача як юридичної особи та рахунок. Ідентифікаційний код боржника не був відомий суду, тому не був вказаний у виконавчому листі, отже, державний виконавець мав самостійно звернутися до компетентних органів щодо надання інформації, яка необхідна для проведення виконавчих дій.

З цих підстав суд приходить до висновку, що повернення виконавчого документу на цій підставі є необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Постановляючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги частини другої статті 387 ЦПК України відповідно до якої, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права.

Враховуючи, що недотримання державним виконавцем вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» призвело до порушення прав та законних інтересів стягувача, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та задовольняє її в повному обсязі.

Керуючись статтями 383-389 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №46471289 від 12.02.2015р.

Зобов"язати державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції відкрити виконавче провадження за виконавчим документом (судовим наказом) №296/9959/14-ц, виданого 12.01.2014р.

Зобов"язати державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції повідомити про виконання ухвали суд та заявника не пізніше, ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Р. А. Галасюк