АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 2610/30414/2012
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3332/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
12 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просив стягнути борг за договором позики в розмірі 125 814, 38 грн., що включає в себе суму боргу позики із врахуванням передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми, а також суми сплачених судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що за договором позики від 15.07.2007 року він передав ОСОБА_1 у борг 6 940 доларів США, які вона зобов'язалась повернути після продажу об'єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1.

10.12.2007 р. ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій був розташований об'єкт незавершеного будівництва, але позичені гроші йому не повернула. Крім того, ОСОБА_1 ще неодноразово позичала у нього грошові кошти, а саме: 01.08.2007 року - 700 доларів США, 07.08.2007 року - 270 доларів США, в серпні-вересні 2007 року - 1640 доларів США, 19.10.2007 року - 150 доларів США, та 300 грн., 25.10.2007 року - 690 доларів США. Станом на 25.10.2007 року борг становить 10 470,00 доларів США та 300 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 9 630 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 76 972,59 грн., а також 3% річних в розмірі 6 731,41 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

20 січня 2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, не з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи просила його скасувати.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що, суд першої інстанції прийняв справу до розгляду з порушенням правил підсудності, не з'ясував певних обставин, вд кого був заявлений позов, скільки було розписок, про який договір йдеться в позові, якими доказами обгрунтовується вимоги позивача.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила їїї задовольнити.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 15 липня 2007 року ОСОБА_1 склала розписку, у якій вказала, що взяла в борг у ОСОБА_2 6 940 дол. США, які зобов'язалась повернути після продажу незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Факт отриманная грошей від позивача вона не заперечує.

Крім того, в подальшому 01.08.2007 року ОСОБА_1 додатково отримала від ОСОБА_2 у борг 780 доларів США, а також 07.08.2007 року - 270 доларів США, протягом серпня-вересня 2007 року - 1640 доларів США; 19.10.2007 року - 150 доларів США та 300 грн., 25.10.2007 року - 690 доларів США (а.с.10).

10 грудня 2007 року ОСОБА_1 продала належну її земельну ділянку площею 0,0579 га, що розташована по АДРЕСА_1, ОСОБА_5, згідно з договором купівлі-продажу (а.с.48).

З пояснень ОСОБА_1 судом першої інстанції було встановлено, що об'єкт незавершеного будівництва на її земельній ділянці по АДРЕСА_1 було знесено іншою особою, яка не являється стороною у вказаній справі, і це сталося до укладення нею договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався ст.ст. 525-526, ч. 1 ст. 530, ст. 1046-1051 ЦК України та виходив з того, що відповідач свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з урахуванням 3 % річних від суми боргу та процентів за користування позикою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Згідно з Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції 15 липня 2007 року ОСОБА_1 склала розписку, у якій вказала, що взяла в борг у ОСОБА_2 6 940 дол. США, які зобов'язалась повернути після продажу незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 (а.с.9). Крім того, 01.08.2007 року ОСОБА_1 додатково отримала від ОСОБА_2 у борг 780 доларів США, а також 07.08.2007 року - 270 доларів США, протягом серпня-вересня 2007 року - 1640 доларів США. Своїм підписом ОСОБА_1 засвідчила, що станом на 23 вересня 2007 року її борг складає 9 690 дол. США.

Отже, наявна у матеріалах справи розписка свідчить про те, що гроші були передані ОСОБА_1 у борг, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України розписка може надаватись на підтвердження укладення договору позики і його умов.

Також суд першої інстанції правильно виходив з того, що строк виконання зобов'язання за договором позики настав 10 грудня 2007 року, тобто в день укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, оскільки розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва неможливо було відчужити як окремий об'єкт права власності, а тому він був відчужений разом із земельною ділянкою. Посилання апелянта на те, що об'єкт незавершенного будвіництва був давно знесений невідомими особами не можуть бути прийняті колегією суддів, так як не підтверджені жодними доказами. Проти того, що земельна ділянка була продана, апелянт не заперечувала. Також вона не заперечувала проти того, що на час складення розписки та прийняття грошей від позивача об'єкт незавершенного будвіництва існував і був розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми позики у розмірі 9 630 дол. США, що складає 76 972, 59 грн., та 6 731 грн. - 3% річних від суми позики.

Розрахунки, зроблені судом першої інстанції, колегією суддів перевірені, помилок або невірного проведення розрахунків не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи не за підсудністю колегія суддів до уваги не приймає, оскільки отримана від адресного бюро інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації відповідача, а тому суд першої інстанції відповідно до ч. 10 ст. 109 ЦПК України відкрив провадження у справі за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1

Також відхиляються посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не застосував строки позовної давності при ухваленні судового рішення, оскільки суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Доводи апелянта щодо того, що позов до неї був заявлений ОСОБА_2 як суб' єктом підприємниціької діяльності не можуть бути прийняті судом до уваги. Згідно з матеріалами справи встановлено, що позов до ОСОБА_1 був заявлений фізичною особою ОСОБА_2

Також колегія суддів не встановила будь-якого взаємозв'язку, на який посилається в своїх доводах апелянт, між договором позики та договором про надання послуг, укладеним 20 березня 2007 р.між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_2

Договори між собою не пов'язані і на рішення суду першої інстанції не впиливають.

Посилання апелянта на те, що її чоловік не надавав згоду на укладенння нею договору позики, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскількі даних щодо визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до суду апеляційної інстанції сторонами не надано.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді