У Х В А Л А

10 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівЛЕСКА В.В., ЧУЖІ Ю.Г.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Виноградівського районного суду від 15 листопада 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

01.11.2013 ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом до ОСОБА_4 і мотивувала таким. ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 на виділеній йому земельній ділянці побудувала житловий будинок загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 18,1 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1. Чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_8. Згідно з довідкою Великокопанської сільської ради садиба за особовим рахунком № НОМЕР_1 рахується за ОСОБА_6 Позивач проживаючи в будинку на момент смерті чоловіка фактично прийняв спадщину, однак, не може її оформити через те, що реєстрація будинку не проводилася. Відповідачем є син, який після смерті батька не звертався з вимогою про прийняття спадщини та не претендує на неї. Посилаючись на ці обставини та на належність до першої черги спадкоємців за законом (ст. 1261 ЦК України), позивач просив визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 в цілому.

Рішенням Виноградівського районного суду від 15.11.2014 позов задоволено: визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 в порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов'язки, рішення суду оскаржила. Зазначає, що про судове рішення дізналася 27.11.2014 у Виноградівській держнотконторі, рішення незаконне. Так, суд не з'ясував, на якій підставі померлий ОСОБА_6 набув земельну ділянку та розташований на ній будинок, документи про законність такого набуття у справі відсутні. Натомість документально зафіксовано, що будинок збудував батько апелянта ОСОБА_7, за яким будинок рахувався з 1955 р. по 1976 р., будинок належав батькові та матері апелянта. Водночас, з 1980 р. по 1982 р. будинок рахувався за апелянтом, а з 1983 р. по 2008 р. будинок рахувався за померлим ОСОБА_6, хоча батьки не відчужували будинок на користь апелянта, а також ані батьки, ані сам апелянт не відчужували будинок на користь ОСОБА_6, тому невідомо, на якій підставі були здійснені відповідні записи у погосподарських книгах за 1980-2008 рр. Окрім апелянта у батьків були також діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6), ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7) і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 Апелянт і брати є законними спадкоємцями, інтереси яких порушені внаслідок надання позивачем і відповідачем суду неправдивої інформації. Померлий ОСОБА_6 є неналежним спадкодавцем, позивач є неналежним спадкоємцем, а за наявності законних спадкоємців ОСОБА_4 є неналежним відповідачем. Апелянт просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_12, який скаргу підтримав, а 10.03.2015 в судове засідання після перерви не з'явився, відповідача ОСОБА_4, який на виконання вимоги про обов'язкову явку з'явився в судове засідання 10.03.2015 і скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які попри визнання їх явки до суду обов'язковою в судове засідання не з'явилися, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), особа зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Апелянт, подаючи в порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК України скаргу, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов'язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_6, який був чоловіком ОСОБА_3 і батьком ОСОБА_4. ОСОБА_6 проживав у будинку АДРЕСА_1, на момент його смерті в будинку проживала та проживає зараз і дружина ОСОБА_3 Правовстановлюючі документи на будинок відсутні, з технічного паспорта, виготовленого у 2013 році, вбачається, що будинок має загальну площу 50,5 кв. м, житлову - 18,1 кв. м (одна кімната).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 (1921 р.н.), який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, і ОСОБА_13 (1921 р.н.), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, були батьками ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_7), ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_6), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_4) і ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_11).

Додана до апеляційної скарги довідка Виконкому Великокопанської сільради від 07.04.2014 № 02-10/205 (а.с. 41) містить інформацію про те, що у період з 1955 р. по 1970 р. будинок (дворогосподарство), про який ідеться, рахувався за ОСОБА_7, з 1971 р. по 1976 р. рахувався за ОСОБА_8, у 1977-1979 рр. будинок рахувався за ОСОБА_5 і в погосподарській книзі був зроблений запис, що будинок підлягає зносу, попри це, у 1980-1982 рр. будинок продовжував рахуватися за ОСОБА_5, а з 1983 р. по 2013 р. рахувався за ОСОБА_6.

Зі змісту вищевказаної довідки, з тексту апеляції ОСОБА_5 та з пояснень відповідача ОСОБА_4 в апеляційному суді випливає, що запис у погосподарській книзі про необхідність знесення будинку був зроблений у зв'язку з тим, що мав місце зсув ґрунту, який призвів до аварійного стану будинку. Відповідач пояснював, що будинок був фактично зруйнований, через що проживання в ньому було неможливим, тому членам сім'ї ОСОБА_8 була виділена інша земельна ділянка в АДРЕСА_2, де був збудований новий будинок, а земельна ділянка, що зараз має адресу АДРЕСА_1, у подальшому була виділена ОСОБА_6 і їхня сім'я заново звела будинок. Заперечуючи апеляцію, ОСОБА_3 письмово, а ОСОБА_4 усно вказували на те, що з 1983 р. ОСОБА_5 не мала жодного стосунку до будинку по АДРЕСА_1, сім'я ОСОБА_8, проживаючи в одному селі з ОСОБА_6, понад 30 років не мала до них жодних претензій щодо будинку, ніяких прав на нього не пред'являла, а спадкування дітей за померлими батьками стосувалося будинку АДРЕСА_2, тоді як будинок АДРЕСА_1 не входив до складу спадщини, питання про його спадкування членами сім'ї ОСОБА_8 не виникало, а претензії на майно почалися лише після смерті ОСОБА_6

Апеляційний суд в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України роз'яснив представнику ОСОБА_12 право подати належні докази на підтвердження обставин щодо цивільних прав апелянта ОСОБА_5 стосовно спірного будинку, зокрема, у контексті права на спадкування, для реалізації якого двічі оголошував у розгляді справи перерви та для забезпечення можливості дати пояснення суду визнав явку апелянта в судове засідання обов'язковою. Діючи в процесі на свій розсуд, ОСОБА_5 не з'явилася до суду жодного разу, її представник ОСОБА_12 не з'явився 10.03.2015 в судове засідання, доказів, які б документально підтверджували відповідні цивільні права та доводи апеляції, ці учасники процесу суду не надали.

Порядком перевірки доводів апеляції апеляційний суд одержав: відповідь Закарпатського обласного державного нотаріального архіву від 27.02.2015 за № 68/01-21 про те, що спадкової справи за ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, за 2000, 2001 роки у справах Виноградівської держнотконтори, що зберігаються в архіві, не виявлено; відповідь Виноградівської державної нотаріальної контори від 03.03.2015 за № 68/01-16 про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, у Виноградівській держнотконторі не заводилась. Ця інформація узгоджується з наявними у справі даними про те, що ОСОБА_5 вже зверталася до Виноградівської держнотконтори по свідоцтво про право на спадщину за законом за ОСОБА_7 і держнотаріус листом від 27.11.2014 № 362/01-16 повідомляв про відсутність підстав для видачі свідоцтва внаслідок ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також повідомляв, що заявник пропустив строк для прийняття спадщини (а.с. 56).

За таких обставин, суд першої інстанції не вирішував питання про права і обов'язки ОСОБА_5, остання не довела наявності у неї права на апеляцію, яку подала, доводи скарги ґрунтуються на припущеннях, тому підстав для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції за цією апеляцією немає.

Відтак, оскільки наявність у ОСОБА_5 права на апеляційне оскарження рішення суду перевірялася і зазначені обставини були встановлені після відкриття апеляційного провадження, це провадження відповідно до ст. 8 ч. 8, ст. 292 ч. 1, ст. 297 ч. 5 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 292 ч. 1, ст. 297 ч. 5, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Виноградівського районного суду від 15 листопада 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді