У х в а л а

19 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку нерухомого майна у спільному сумісному майні подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано за нею право особистої приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок із господарськими будівлями та прибудовами, розташований на земельній ділянці площею 390 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право особистої приватної власності за кожним на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 390 кв. м.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у вищезазначеній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

25 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) і статей 57, 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Верховного Суду України від 27 січня 2010 року, 26 березня 2008 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 22 червня 2011 року, 5 і 24 вересня 2012 року, 18 березня і 24 липня 2013 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 11 березня і 1 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 13 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачкою не доведено факту придбання за час шлюбу спірного нерухомого майна виключно за подаровані їй кошти.

Разом з тим в судових рішеннях судів касаційної інстанції, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі Верховного Суду України від 26 березня 2008 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказав на необхідність врахування судами при розгляді справи вимог частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України при вирішенні питання про стягнення на користь позивачки грошової компенсації замість її частки у праві власності на квартиру;

- в ухвалі Верховного Суду України від 27 січня 2010 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення грошової компенсації за частку в будинку, погодився з його висновком про те, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження факту придбання спірного будинку за рахунок спільних коштів, а отже, й відсутність правових підстав для задоволення зазначених позовних вимог;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2011 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що джерелом придбання спірної квартири були кошти відповідачки та її доньки, отримані ними від продажу квартири, яка належала їм на праві власності до реєстрації шлюбу з позивачем, а тому відсутні підстави для визнання за ним права власності на частку спірної квартири;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2012 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що частина спірної квартири, хоча і була придбана позивачем за час шлюбу, однак за його особисті кошти, а тому є особистою приватною власністю позивача;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2012 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем за зустрічним позовом права власності на 1/5 частину спірної квартири, виходячи з рівності часток подружжя та враховуючи, що за спільні кошти подружжя було придбано у власність лише 2/5 частини спірної квартири;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про обґрунтованість часткового задоволення заявлених позовних вимог із визначенням частки позивачки у майні, придбаному у шлюбі, оскільки на придбання спірної квартири використано частину коштів, отриманих відповідачем від продажу своєї власності та частину спільних з відповідачем коштів;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2013 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо поділу майна подружжя із застосуванням положень статті 74 СК України, оскільки спірний житловий будинок побудований відповідачкою в період, коли позивач перебував у шлюбі з іншою особою.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметом спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 11 березня і 1 липня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Також в поданій заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, зокрема неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм процесуального права, а саме частини третьої статті 10, статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Згідно частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 подано заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2015 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження і яка не є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, вказана заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявниці.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку нерухомого майна у спільному сумісному майні подружжя, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін