Справа № 404/1536/15-ц
Номер провадження 2/404/1561/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі : головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі - Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національно технічного університету та фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 обласного відділення про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» ОСОБА_2 національно технічного університету, проте після заміни відповідача, збільшення та уточнення позовних вимог, остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 національно технічного університетуна її користь:

- заборгованість по заробітній платі 1071 грн. 11 коп.;

- компенсацію за невикористану відпустку в сумі 540 грн. 38 коп.;

- моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.;

- середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме з 30.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення по справі;

- компенсацію втрати частини заробітної плати, повязаної з інфляцією в розмірі 65 грн. 23 коп.;

- індексацію заробітної плати в розмірі 51 грн. 30 коп.;

- вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, що складає 1579грн, 41коп. та допустити негайне виконання рішення в межах стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць (а.с.152-156).

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з січня 2009 року працювала на посаді кухонного працівника у відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» ОСОБА_2 національно технічного університету

Відповідно до наказу ректора ОСОБА_2 національного технічного університету від 30.01.2015 року № 4-01 ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ» ліквідовано 30.01.2015 року.

При цьому їй не виплачено заробітну плату за січень 2015 року в сумі 1071,11 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 540 грн. 38 коп.

Вважає, що через затримку розрахунку відповідач повинен виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 30.01.2015 р. по дату ухвалення рішення. Також, вказувала, що решта її вимог узгоджується з діючим трудовим законодавством. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням зусиль, необхідних на відновлення порушених життєвих звязків повязаних із не отриманням очікуваних доходів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та доповненнях до позовної заяви (а.с.152-156), просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Після надання доповнень до позовної заяви, пояснила, що вимог до виконавчої дирекції ОСОБА_2 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не має, проте залишати без розгляду в цій частині позов не бажає.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 національний технічний університет /а.с. 18/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2015 року замінено неналежного відповідача відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» ОСОБА_2 національного технічного університету, який не мав статусу юридичної особи на належного фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 обласного відділення /а.с. 60-61/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2015 року змінено статус ОСОБА_2 національного технічного університету з третьої особи на співвідповідача /а.с. 83/.

Представник відповідача ОСОБА_2 національного технічного університету в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що ВП «Санаторій профілакторій КНТУ» був створений як відокремлений підрозділ ОСОБА_2 національного технічного університету без статусу юридичної особи і діяв на підставі положень.

Відповідно до умов договору, кошторису, порядку на університет покладався обовязок за рахунок власних коштів забезпечити фінансування санаторію-профілакторію. Обовязок фінансування заробітної плати працівників санаторію покладався на Кіровоградське обласне відділення фонду соціального страхування в особі виконавчої дирекції

Кошти фонду згідно із затвердженим Кошторисом щомісяця перераховувалися на рахунок Санаторію виконавчою дирекцією відділення фонду відповідно до Договору. 12.01.2015 р. виконавча дирекція фонду повідомила, що відповідно до Законну України від 28.12.2014 р. № 77-УІІІ фінансування та утримання санаторіїв - профілакторіїв за рахунок коштів фонду на передбачено. Тобто фінансування санаторію з 01.01.2015 року припинено.

Відмова від фінансування санаторію з боку фонду унеможливила виконання працівниками санаторію своїх трудових обовязків.

Згідно наказу ОСОБА_2 національного технічного університету від 30.01.2015 р. № 4-01 ліквідовано відокремлений підрозділ «Санаторій профілакторій» та зобовязано головного лікаря вирішити питання щодо звільнення працівників санаторію-профілакторію.

Представник відповідача фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій», затвердженого ректором КНТУ 14.05.2011 року, власником санаторію-профілакторію є ОСОБА_2 національний технічний університет.

Санаторій-профілакторій очолює головний лікар, який призначається на посаду та звільняється з посади адміністрацією університету і діє на підставі виданої ним довіреності. Головний лікар санаторію-профілакторію має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників.

До 01.01.2015 року за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснювалося часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв. В звязку зі змінами законодавства, виконавча дирекція фонду обласного відділення 13.01.2015 року повідомила керівництво санаторію-профілакторію і університету про припинення часткового фінансування санаторію-профілакторію.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 працювала на посаді кухонного працівника у відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» КНТУ з 01.01.2009 року по 30.01.2015 року /а.с. 5/.

Згідно з наказом № 4-01 від 30.01.2015 р. звільнена з займаної посади з 30.01.2015 р. відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 6/.

Згідно довідки № 12 від 30.01.2015 р. невиплачена заробітна плата позивача за січень 2015 року становить 1071 грн. 11 коп. та компенсація за невикористану відпустку 540 грн. 38 коп. /а.с. 7/.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

На даний час відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» КНТУ ліквідовано.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 національного технічного університету щодо стягнення належної до виплати позивачу суми з фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та вважає, що стягнення заробітної плати підлягає саме з відповідача КНТУ, оскільки саме з ним в особі відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» КНТУ позивач перебувала у трудових відносинах.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» від 18.01.2001 року та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 року № 16 (далі Порядок) виконавча дирекція фонду обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проводить фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п. 1.4.3 Порядку № 16 таке часткове фінансування проводиться для оплати праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів фонду, а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів та професійно-технічних навчальних закладів, які частково фінансуються з рахунок коштів фонду.

Таке часткове фінансування проводиться відповідно до договору укладеного із власником санаторію-профілакторію, п. 3.4 Порядку № 16, Договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію укладається на один календарний рік, по закінченню якого санаторій-профілакторій подає звіт про використання коштів фонду.

31.12.2013 року був укладений договір між відокремленим підрозділом «Санаторій-профілакторій» КНТУ, ОСОБА_2 національним технічним університетом та виконавчою дирекцією ОСОБА_2 обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів фонду.

28.12.2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року. Цим законом з 01.01.2015 року часткове фінансування санаторії-профілакторіїв за рахунок коштів фонду не передбачено.

На 2015 рік між відокремленим підрозділом «Санаторій-профілакторій» КНТУ, ОСОБА_2 національним технічним університетом та виконавчою дирекцією ОСОБА_2 обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів фонду не укладався, тому і зобов'язань у відповідача виконавчої дирекції ОСОБА_2 обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, та позивачем, як працівником, немає.

Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету фонду на наступний рік.

Санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом ОСОБА_2 національного технічного університету і діє на підставі положення про зазначений санаторно-курортний заклад в межах повноважень наданих його власником.

Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог Кодексу законів про працю.

Відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» КНТУ власником санаторію-профілакторію є ОСОБА_2 національний технічний університет.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_3 показала, що працювала на посаді бухгалтера у відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» КНТУ. Заробітна плата за січень нарахована по 30.01.2015 року включно згідно табеля обліку робочого часу підписаного головним лікарем. Зазначений в довідці борг перед позивачем по заробітній платі в сумі 1611,49 грн. вже за мінусом податків та обовязкових платежів. При нарахуванні заробітної плати індексація не була врахована, оскільки це не передбачено кошторисом. Свідком були надані пояснення та розрахунок щодо компенсації за невикористану відпустку, який приєднаний судом до матеріалів справи.

Свідок ОСОБА_4 показала, що працювала на посаді старшої сестри у відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» КНТУ. До її обовязків, крім іншого входила кадрова робота, ведення табелю робочого часу. В січні 2015 році табель обліку робочого часу нею заповнювався до 30.01.2015 року, оскільки працівники продовжували виходити на роботу, виконувати свої обовязки. Свідком був наданий такий табель, який приєднаний до матеріалів справи.

На підставі викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, показів свідків та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_2 національного технічного університету в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Із довідки наданої позивачем вбачається, що компенсація за невикористану відпустку становить 540 грн. 38 коп.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказані вимоги суд визнає недоведеними та безпідставними.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Приймаючи до уваги порядок та джерела фінансування витрат на оплату праці працівників санаторію-профілакторію, а також обставини припинення такого фінансування та обставини звільнення позивача, суд не вбачає вини відповідача ОСОБА_2 національного технічного університету, як власника санаторію-профілакторію, у невиплаті належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що виключає відповідальність КНТУ за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 р. №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Суд, відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, оскільки сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов'язкових платежів. Із довідки № 12 від 30.01.2015 р., наданої позивачем про наявну заборгованість, неможливо визначити розмір відрахувань із заробітної плати. А відтак суд позбавлений можливості навести власний розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, № 1078).

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації є місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів населення. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації, яка повинна нараховуватись у місяці підвищення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

З наведеного вбачається, що індексація є невідємною частиною при нарахуванні заробітної плати. Оскільки судом задоволена вимога про стягнення на користь позивача заробітної плати за січень 2015 року, питання індексації заробітної плати вирішується автоматично при її нарахуванні. Тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про індексацію заробітної плати.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За вказаного позовна вимога про стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку підлягає до задоволенню частково, оскільки за розрахунком суду така компенсація становить 1407 грн. 70 коп.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За виниклої ситуації, коли один із відповідачів, виконавча дирекція ОСОБА_2 обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, припинила фінансування відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» КНТУ, а другий, ОСОБА_2 національний технічний університет, не набув, підстав для стягнення моральної шкоди судом не вбачається.

Суд відмовляє у позовних вимогах до фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 обласного відділення, оскільки в остаточній редакції позовної заяви вимоги до даного відповідача не ставляться, матеріалами справи не доведена його відповідальність.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_2 національного технічного університету в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення, в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 215, 367 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національно технічного університету та фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 обласного відділення про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 національно технічного університету на користь ОСОБА_1 1071 грн. 11 коп. заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 540 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 національно технічного університету на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 1407 грн. 70 коп.

Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

В решті позовних вимог до ОСОБА_2 національно технічного університету відмовити.

У вимогах до фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 обласного відділення відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 національно технічного університету на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда