19 жовтня 2015 року м. Запоріжжя
шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі
головуючого судді Зарютіна П.В.
при секретарі Коврижних Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з своїм вищезгаданим позовом.
У позовній заяві вказує, що відповідач в травні 2014 року попросив у позивачки у борг грошові кошти у сумі 900 євро.
На той час позивачка знаходилась в Італії на заробітках та трьома переказами вислала йому вказану суму, що підтверджується квитанціями від 02.05.2014 року, 03.05.2014 року та 06.05.2014 року.
За переведення коштів з Італії до України нею була сплачена сума у розмірі 59,50 євро за послуги переказу.
07.03.2015 року відповідач надав позивачці власноруч написану розписку, відповідно до якої він зобов'язався повернути борг в сумі 900 євро до 01.05.2015 року.
Проте у вказаний строк відповідач кошти не повернув.
На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики у сумі 22 059,00 грн., що еквівалентно 900 євро, витрати по переказу у сумі 1458,35 грн., що еквівалентно 59,50 євро, судові витрати у розмірі 243,60 грн., та витрати за юридичні послуги у сумі 500,00 грн.
В судовому засіданні позивач підтримала свій позов, а відповідач - не явився.
Суд ухвалив розглянути справу заочно.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши і оцінивши всі надані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за нижче наведеними підставами.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За поясненнями позивача, відповідач в травні 2014 року отримав від неї позику - 900 євро.
Натомість, на підтвердження вказаного сторона позивача не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів.
Так, із письмової розписки відповідача від 07.03.2015 року вбачається, що він зобов'язується погасити свій борг в сумі 900 євро до 1 травня 2015 року.
Але із такої розписки зовсім не слідує, що позивач передав у власність відповідачу грошові кошти, а той зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів.
Більш, того, суду не було навіть надано жодних доказів отримання відповідачем грошових коштів, а самі пояснення позивача щодо цього суд оцінує критично, бо позивач прямо зацікавлений в результатах розгляду справи та його пояснення належно не були підтверджені доказами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 224-226, 212-215 ЦПК України, -
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін