Провадження № 2/127/811/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю секретаря Пєскова Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, до Вінницької міської ради та Житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, з позовом до Вінницької міської ради та Житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури про визнання права власності.

Позов мотивований тим, що 18.11.1983 року ОСОБА_3 було прийнято до житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» для отримання квартири згідно з поданою ним заявою для сімї з 3-х чоловіків. Між ОСОБА_3 (нині Людвіг) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шлюб було укладено 21.06.1973 року, який згодом було розірвано 29.11.1988 року. Прізвище позивача змінено з «Федчук» на «Людвіг» у звязку з укладенням нового шлюбу у 2003 році. ОСОБА_5 отримала квартиру у ЖБК «Імпульс-2» на підставі ордеру на житлове приміщення в будинку ЖБК (квартиру за адресою: АДРЕСА_1) № 1326 від 20.03.1989 року. Ордер видано на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК від 06.02.1989 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів м. Вінниці від 14.03.1989 року № 67. Ордер видано на імя ОСОБА_5. Склад сімї зазначений в ордері на вселення та актуальний на момент вселення 3 особи: ОСОБА_5, її син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_6. Колишній чоловік позивача ОСОБА_3 ніколи у вказаній квартирі не проживав та не був зареєстрований. До того ж він жодних претензій на вказану квартиру немає, що підтверджується його розпискою. Позивач фактично постійно та безперервно проживає разом з дітьми у вказаній квартирі з 1987 року, що підтверджується рядом письмових доказів. Отже, ОСОБА_2 добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується квартирою, несе витрати по її утриманню, а тому є підстави вважати, що вона набула право власності на неї згідно ст. 344 ЦК України.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2.

До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано заяву про зміну підстав позову. Представник позивача зазначив, що право власності на квартиру слід визнати за ОСОБА_2 з інших підстав, в саме ст.ст. 384, 391, 392 ЦК України. Позивач отримала квартиру в ЖБК «Імпульс-2» на підставі ордеру на житлове приміщення в будинку ЖБК (квартиру за адресою: АДРЕСА_1) № 1326 від 20.03.1989 року. Ордер видано на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК від 06.02.1989 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів м. Вінниці від 14.03.1989 року № 67. Пайові внески ОСОБА_2 сплатила в повному обсязі. Тому право власності на зазначену квартиру виникло у позивача з часу внесення нею пайового внеску. Однак, документи про сплату пайових внесків не збереглись, що підтверджується архівною довідкою Департаменту міського господарства ВМР № Л-18-15147/1-8 від 19.08.2013 року. Через втрату документів, що підтверджують сплату пайових внесків ОСОБА_2 не може зареєструвати право власності та розпорядитись своїм майном. Таким чином, у позивача існують перешкоди в частині розпорядження належною їй власністю, що зумовлюється відсутністю механізмів проведення державної реєстрації набутого нею правомірно права власності на спірне нерухоме майно з огляду на відсутність правовстановлюючого документа на кооперативну квартиру. Тому право власності ОСОБА_2 підлягає захисту.

Враховуючи вище викладене представник позивача просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Позивач, її представник, представник відповідача Вінницької міської ради та представник співвідповідача Житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури в судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача Вінницької міської ради, також, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що щодо вирішення питання по справі покладається на розсуд суду. Представником співвідповідача Житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури причини неявки в судове засідання суду не повідомлено.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 570 від 23.11.1983 року «Про створення відомчого житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» було створено відомчий ЖБК «Імпульс-2» заводу радіотехнічної апаратури по вул. Ф. Кона та включено до кооперативу громадян в кількості 144 осіб згідно додатку. Зокрема, вказаним рішення, було включено до ЖБК ОСОБА_3 із сімєю в складі 4 осіб та поставлено в чергу на отримання кооперативної квартири. (а.с. 6-10)

Акт прийомки експлуатації 144-квартирного житлового будинку по вул. Фелікса Кона для житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури, було затверджено рішенням Вінницької міської ради народних депутатів № 420 від 30.09.1986 року. (а.с. 90-98)

Рішенням Ленінського районного суду м. Києва від 11.11.1988 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. (а.с. 12)

29.11.1988 року відділом Ленінським районним відділом ЗАГС м. Вінниці видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 серії І-АМ № 391035, актовий запис № 807. Прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_5. (а.с. 12)

20.03.1989 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниці було видано ордер № 1326 ОСОБА_5, сімя якої складалася з трьох осіб (мати, син та донька) на право зайняття квартири за адресою: АДРЕСА_3. Ордер видано на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК від 06.02.1989 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів м. Вінниці № 67 від 14.03.1989 року. (а.с. 11)

Згідно довідок № 8 від 04.01.2003 року та № 31 від 03.06.1998 року, виданих ЖЕК № 20, в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані та проживають: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (квартиронаймач), та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька). (а.с. 18-19)

Судом встановлено, що ОСОБА_5 змінила своє прізвище з «Федчук» на «Людвіг» після реєстрації шлюбу в 2003 році.

З копії особового рахунку № 203513 на квартиру АДРЕСА_5, вбачається, що особовий разинко відкритого на імя ОСОБА_2, яка значиться власником спірної квартири. (а.с. 17)

Відповідно до довідки № 3636, виданої 18.07.2013 року КП «ВМБТІ», квартира АДРЕСА_5 зареєстрована за ЖБК «Імпульс-2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури на підставі рішення виконкому ВМР № 420 від 30.09.1986 року. Реєстрація права приватної власності на дану квартиру в КП «ВМБТІ» не проводилась. (а.с. 16)

Судом було витребувано та в судовому засіданні досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 98183 на обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_4, якими також підтверджується, що реєстрація права приватної власності на вказану квартиру в КП «ВМБТІ» не проводилась.

ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, є членом житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2», що підтверджується довідкою № 1624, виданою 04.06.2015 року ТОВ «ЖЕО». (а.с. 114)

Згідно довідки виданої ТОВ «ЖЕО» від 04.06.2015 року № 1627, член житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» ОСОБА_2 повністю внесла пай за 3-х кімнатну кооперативну квартиру № 101, яка знаходиться в м. Вінниці по вул. Ф. Кона, в будинку № 6. (а.с. 115)

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст.ст. 13, 41 Конституції України).

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 будучи членом житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2» здійснювала паєнагромадження за результатами якого повністю внесла пай за трьох кімнатну кооперативну квартиру № 101, яка знаходиться в м. Вінниці по вул. Ф. Кона, в будинку № 6. На момент здійснення паєнагромадження правовідносини регулювалися Цивільним кодексом УРСР (в редакції 1963 року) та Житловим кодексом Української РСР (в редакції 1993 року).

Згідно ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР.

Згідно п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу.

Суд звертає увагу на той значний факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього.

В судовому засіданні було встановлено, що паєнагромадження було здійснено за рахунок власних коштів ОСОБА_2, оскільки інше не було доведено в судовому засіданні, відповідно після повної сплати пайового внеску квартира АДРЕСА_5 стала її приватною власністю.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України).

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, права власності на квартиру АДРЕСА_6, що в місті Вінниця.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, ч. 1 та ч. 2 ст. 325, ст. 328 Цивільного кодексу України, Цивільним кодексом УРСР (в редакції 1963 року), Житловим кодексом Української РСР (в редакції 1993 року), ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного Процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на квартиру АДРЕСА_6, що в місті Вінниця.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: