Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2314/3166/12
Р І Ш Е Н Н Я

8 серпня 2012 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Криштоф Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним ,-

встановив:

2 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 безвідсоткову позику в сумі 906116 грн. 40 коп., що становить еквівалент 114800 доларів США строком до 12 серпня 2010 року.

Позивач, посилаючись на те, що договір позики укладений ним під впливом тяжкої обставини фактичною наявністю боргу, який виник у нього перед відповідачем до 2 серпня 2012 року в сумі 114800 доларів США, а кошти в сумі 906116 грн. 40 коп. за договором позики від 2 серпня 2012 року від позивача він не отримав, звернувся в суд з позовом про визнання договору позики від 2 серпня 2010 року недійсним .

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

2 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 2 серпня 2010 року за № 2313.

Як вбачається з п. 1 договору позики ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 безвідсоткову позику в сумі 906116 грн. 40 коп., що становить еквівалент 114800 доларів США строком до 12 серпня 2010 року.

Як вбачається з п.6 договору, він укладений за згодою дружини позичальника - ОСОБА_4, посвідченою приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 2 серпня 2010 року.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом

Відповідно п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Наявність боргу у позивача перед відповідачем станом на 2 серпня 2012 року в сумі 114800 доларів США не може бути визнано тяжкою обставиною, в звязку з якою позивач був вимушений укласти договір позики, оскільки, як вбачається з договору позики від 2 серпня 2010 року, сторони при його укладанні діяли вільно, тобто без примусу, як фізичного, так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину).

Крім того, як вбачається з згоди дружини позивача ОСОБА_4, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 2 серпня 2010 року, вона дала свою згоду на укладання договору позики та отримання її чоловіком ОСОБА_1 безвідсоткової позики в сумі 906116 грн. 40 коп., що становить еквівалент 114800 доларів США строком до 12 серпня 2010 року.

Крім того в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведено, що за відсутності боргу, який виник в нього перед відповідачем, договір позики від 2 серпня 2010 року не було б вчинено взагалі, або вчинено не на таких умовах, як зазначено в договорі.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позивальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Не може бути прийнято до уваги судом твердження представника позивача про те, що позивач не отримував від відповідача кошти за договором позики від 2 серпня 2012 року в сумі 906116 грн. 40 коп., що становить еквівалент 114800 доларів США, в звязку з чим договір позики слід визнати недійсним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з п.1 договору позики від 2 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 зазначені кошти.

Оскільки договір позики 2 серпня 2010 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особи, які вчиняли вказані правочини мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому договір позики від 2 серпня 2012 року не можє бути визнані судом недійсними.

На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 233, 1047 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 14, 212, 213, ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: Р. В. Демчик