Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким відповідачеві надано кредит в сумі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 20 333 грн 23 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 333 грн 23 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав умови кредитного договору, а тому заборгованість підлягає стягненню у повному обсязі.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що позов пред'явлений в межах позовної давності, оскільки строк дії платіжної картки закінчується у жовтні 2011 року, а банк звернувся до суду з позовом у листопаді 2013 року.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st313/> справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315/>. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що 29 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 6 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач станом на 31 жовтня 2013 року має заборгованість у сумі 20 333,23 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 5 718,66 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 160,99 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 951,91 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 444,44 коп.

Відповідно до пп. 3.1. пункту 3 розділу ІІ «Умови обслуговування» Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), які є складовою частиною договору про надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначені у заяві та у Пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3 розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов строк дії карти зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до п. 5.3. розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжних картках з встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя, які щомісячно підлягають сплаті держателем в період дії карти. Даний платіж розраховується як сума овердрафту і суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати процентів і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної карти розмір та порядок нарахування щомісячного платежу вказаний у заяві і у Пам'ятці клієнта та виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт.

Відповідно до п. 5.4 розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картами без установленого мінімального обов'язкового платежу проводиться в наступному порядку:

· строк погашення процентів за кредитом - щомісяця за попередній місяць;

· строк погашення кредиту - у повному розмірі, не пізніше останнього дня місяця, указаного на платіжній картці (у полі MONTH).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st59> обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутня Пам'ятка клієнта, яка є складовою частиною договору про надання банківських послуг разом із заявою та у якій сторонами договору погоджуються такі істотні умови договору (у разі відсутності їх визначення у заяві), як: строки і порядок погашення за кредитом, у тому числі і розмір та порядок нарахування щомісячного платежу у разі встановлення мінімального обов'язкового платежу, вид та строк дії кредитної картки. У Пам'ятці сторонами договору погоджуються вид та строк дії кредитної картки (пп. 3.1 пункту 3 «Умови обслуговування» Умов) та строк дії карти зазначений на лицьовій стороні картки (п. 3.1.1 розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов) та те, що у заяві строк дії картки не визначений, а в матеріалах справи належна копія картки відсутня.

Разом з тим в матеріалах справи наявна підписана позичальником 29 вересня 2007 року довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно з якою позичальник ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»: тип карти - Visa Classic; тип кредитної лінії - поновлювальна; валюта - гривня; розмір щомісячних платежів (включає плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а. с. 39).

Відповідно до ст. 256 ЦК України <nau://ukr/435-15|st256> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <nau://ukr/435-15|st267>).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України <nau://ukr/435-15|st257>).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України <nau://ukr/435-15|st258> передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України <nau://ukr/435-15|st253> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <nau://ukr/435-15|st261>).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України <nau://ukr/435-15|st266> зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14 цс 14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковою для судів.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач зазначав, що останній платіж по платіжній картці ним було зроблено 02 грудня 2008 року, у той час як банк звернувся до суду у листопаді 2013 року. Оскільки із умов укладеного між ним та банком договором витікає, що кошти він повинен повертати щомісячно у розмірі 7% від суми заборгованості, а отже до всіх сум, які підлягали стягненню з нього на користь банку станом на 11 листопада 2010 року мала бути застосовна судом позовна давність та відмовлено у задоволенні позову.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводи апеляційної скарги; не дав належної оцінки довідці про умови використання платіжної картки ««Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку погашення відповідачем заборгованості частинами (періодичними щомісячними платежами) (п. 5.3 Умов) або погашення кредиту у повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці (п. 5.4 Умов), неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст. 253 ЦК України <nau://ukr/435-15|st253>, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої до додаткових вимог, та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін