Справа №345/3388/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2015 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гавриленка В.Г.,

при секретарі судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що відповідач по справі являється її батьком. На даний час ОСОБА_1 визнана інвалідом першої групи довічно та потребує постійного стороннього догляду, потребує лікування та щоденного прийому ліків. Її син ОСОБА_3 являється її опікуном. Вона перебуває у важкому матеріальному стані, пенсії, яку вона отримує, їй не вистачає на проживання. Оскільки батько в добровільному порядку відмовляється надавати їй матеріальну допомогу, однак, з її слів, має можливість, так як отримує пенсію у великому розмірі, інших утриманців не має, просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі ? частини отримуваної пенсії щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на непрацездатну особу.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про слухання справи в її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заперечення на позов, в якому зазначив, що справді являється батьком ОСОБА_1 у 1996 році він захворів, після чого залишив дружині та дочці трьохкімнатну квартиру в м. Калуші та повернувся до с.Тарнавка Жидачівського району Львівської області, де й проживає на даний час. Після трьох перенесених операції у 2002 році його забрала до себе сестра, яка на сьогоднішній день доглядає його. Перебуваючи у серпні 2014 року на стаціонарному лікуванні у Жидачівській ЦРЛ він впав та зламав ногу у бедрі і по даний час перебуває лежачому стані та потребує стороннього догляду. Також відповідач зазначив, що готується до чергової операції. Фактично вся його пенсія, розмір якої становить 2751,00 грн., витрачається на лікування. ОСОБА_2 також вказав у запереченні, що неодноразово звертався до дружини та дочки з проханням забрати його до себе та опікуватися ним, однак вони відмовилися. Крім того, ОСОБА_1 не надала доказів, що зверталася до свого колишнього чоловіка у відповідності до ст. 76 Сімейного кодексу України за матеріальною допомогою на своє утримання. Також у позивача є повнолітній працездатний син. Зазначив, що в нього немає можливості надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.3).

ОСОБА_1 є розлученою, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4), а також має повнолітнього працездатного сина, про що зазначила в позовній заяві. Також позивач згідно довідки № 17 від 12.06.2014 року (а.с.6) та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.5) являється інвалідом першої групи з дитинства довічно.

Відповідач по справі ОСОБА_2 хворіє, не може самостійно пересуватися та потребує стороннього догляду, про що свідчить довідка № 66, видана Журавнівською міською лікарнею Жидачівського району Львівської області (а.с. 22).

З акту обстеження № 2407 від 21.09.2015 року, складеного комісією Журавнівської селищної ради, вбачається, що ОСОБА_2 проживає без реєстрації з 2002 року в будинку № 5 по вулиці Івана Франка в смт. Журавно Жидачівського району, прикутий до ліжка та не може самостійно пересуватися. На даний час перебуває на стаціонарному лікуванні у Журавнівській міській лікарні. Пенсії, як єдиного доходу ОСОБА_2, не вистачає на придбання ліків, засобів особистої гігієни, продуктів харчування тощо, його матеріальне становище є незадовільним (а.с. 31).

За змістом ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим позивач не надала суду доказів можливості надання ОСОБА_2 матеріальної допомоги, а також доказів неможливості отримання матеріальної допомоги від повнолітнього працездатного сина.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в звязку з недоведеністю.

На підставі викладеного, ст.ст.198, 200 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 60, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя