Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1225/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Гайсюка О.В.; Письменного О.А.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до закінчення навчання сином, тобто до 30 червня 2017 року, почавши стягнення з дня подачі позову до суду.

В обгрунтування вимог зазначила, що з відповідачем мають спільних дітей: ОСОБА_4,1995 року народження та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Син навчається в Черкаському державному технічному університеті із строком навчання з 2013 року по 2017 рік. В звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а саме для придбання навчальних матеріалів, проживання в іншому місті, на харчування, одяг та інше.

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення вимоги. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, ухвалюючи рішення судом не достатньо зясовано обставин справи та не враховано майновий стан позивача. З часу розірвання шлюбу син повністю знаходиться на утриманні матері, яка не в змозі самостійно надавати матеріальну допомогу в необхідному розмірі у звязку з його навчанням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача відсутня можливість надавати повнолітньому сину, який продовжує навчання матеріальну допомогу. Крім того, позивач має право звернутися з позовом лише в інтересах повнолітнього сина про стягнення аліментів саме на його користь, а не на інших осіб.

Колегія суддів погоджується з мотивами рішення, але судом першої інстанції всупереч нормам чинного законодавства стягнуто з позивача на користь відповідача витрати повязані з розглядом справи в розмірі 741,27 грн.

Судом встановлено, що з 12 серпня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано 11 лютого 2013 року (а.с.4).

Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.5).

Повнолітній син сторін ОСОБА_4 є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету інформаційних технологій і систем Черкаського державного технологічного університету та навчається на бюджетній основі (а.с.117), проживає у гуртожитку, харчуванням університет не забезпечує. Термін навчання в якому складає з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року (а.с.50).

Згідно довідок про доходи, виданих Черкаським державним технологічним університетом 29 серпня 2014 року № 279 та 03 жовтня 2014 року № 314 за навчальний 2014 рік ОСОБА_4 не отримував стипендію (а.с.75;117).

ОСОБА_2, позивач у справі, проживає в АДРЕСА_1, до складу її сімї входить син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5, що підтверджується інформацією квартального комітету № 10 м. Знамянка 02 вересня 2013 року (а.с.6).

Згідно довідки від 03 березня 2015 року № 914 ОСОБА_2 працює роздавальником нафтопродуктів в будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні №3. За період з грудня 2014 року по лютий 2015 року сума нарахованої заробітної плати позивача складає 6810, 15 грн., фактично нею отримано 5198,51 грн (а.с.199).

16 жовтня 2014 року наказом начальника Знамянського загону відомчої воєнізованої охорони №60/ос ОСОБА_3 звільнено з посади начальника загону за угодою сторін на підставі наказу начальника залізниці від 14 жовтня 2014 року №717/ос (а.с.152). Як пояснив в суді в центрі зайнятості не перебуває, так як вимушений проходити лікування, через такий стан не може працевлаштуватися і перебуває на утриманні своєї дружини, зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 (а.с.154).

Зазначені обставини відповідач просить врахувати при вирішенні спору, посилаючись на те що в нього відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина, крім того ним утримується малолітня спільна з позивачем донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якої судом з нього стягнуто аліменти в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Також зазначає, що здійснює утримання матері ОСОБА_7, 1940 року народження, яка є пенсіонером за віком (а.с.65;69). Стан його здоровя також потребує достатньо дорогих витрат на медичні препарати (а.с.70).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1,2 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №3 від 15 травня 2006 року із змінами «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що відповідно дост.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цьогоКодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не має матеріальної змоги надавати сину, який продовжує навчання вказану допомогу.

Однією із обовязкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання дітям матеріальної допомоги, якої вони потребують саме у звязку з навчанням. Згідно розяснень в п.20 Постанови Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у звязку з цим стягуються аліменти.

Отже, ОСОБА_2 має право на звернення до суду з позовом в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_4, що продовжує навчання, який є дієздатним та на користь якого мають стягуватися аліменти.

Правильно встановивши фактичні обставини та обгрунтовано відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції в порушення ч.1 ст. 88 ЦПК України безпідставно стягнув з позивача витрати повязані з розглядом справи в розмірі 741,27 грн., суму стягнення яких в мотивувальній частині рішення взагалі не визначено і не обґрунтовано доводами відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.88 ЦПК).

Відповідно до ч.1 п.3ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

За матеріалами справи документально і як належний доказ сплати судового збору підтверджується 121,80 грн. у звязку з поданою заявою про перегляд заочного рішення від 28 січня 2014 року, 121,80 грн. за апеляційне оскарження та 170,52 грн. за касаційне оскарження рішення, загальна сума становить 414,12 грн. (33;96;143).

ОСОБА_3 повторно надано копії квитанції про сплату судового збору в сумі 243,60 грн., оригінали яких знаходяться в матеріалах справи і сплачені при оскаржені заочного рішення від 28 січня 2014 року (а.с.192-193).

Крім того, також надані фіскальні чеки на суму 72,05 грн., які не є належним доказом витрат повязаних з розглядом справи. А тому судом першої інстанції безпідставно стягнуто з позивача 741,27 грн.

ОСОБА_2 на підставі ч.1 п.3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у звязку з чим такі витрати повертаються відповідачеві за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене при розподілі судових витрат суд першої інстанції невірно застосував ст. 88 ЦПК України та безпідставно стягнув з ОСОБА_2 судові витрати.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з порушенням судом норм процесуального права, рішення в частині стягнення з судових витрат на підставі ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню, а в решті залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2015 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат повязаних з розглядом справи в розмірі 741,27 грн. скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: