ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4570/15-ц
провадження № 2/753/3299/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про залишення позову без руху та усунення недоліків

"05" березня 2015 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва ЛЕОНТЮК Л.К., розглянувши в місті Києві матеріали цивільної справи та перевіривши дотримання вимог ст. ст. 118-121 ЦПК України у справі за позовом Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату до Товариства з додатковою відповідальністю "Київське шляхово-будівельне управління № 27" про зобов"язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:
Позивач Заступник військового прокурора Дарницького гарнізону Є.П. Похиталюк, звернувся до суду в інтересах держави в особі Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату до Товариства з додатковою відповідальністю "Київське шляхово-будівельне управління № 27" про зобов"язання вчинити певні дії.

Матеріали цивільної справи надійшли до загальної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва (м.Київ,вул.О.Кошиця,5-а) за вх.№ 10959 від 04.03.2015р. і передані судді для вирішення питання про відкриття провадження у справі у приміщенні суду (по вул.Севастопольській,14) 05 .03.2015 року за № 215, в порядку ст.ст. 11-1, 118 ЦПК України, що підтверджується даними контрольного журналу.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: позивачу потрібно уточнити позовні вимоги з посиланням на матеріальний закон.

Відповідно до ст.16 Цивільного Кодексу України спосіб захисту цивільних прав у виді Зобовязання не передбачений.

Так, позовні вимоги є не конкретними та не зрозумілими, а тому такими , що не можуть бути вирішені судом без їх тлумачення за власним розсудом, що в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, який закріплено у ст. 11 ЦПК України, є неприпустимим.

Згідно ст. 120 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Позовна заява руху не підлягає, так як не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України, а саме, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Разом з тим, Законом від 20 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі Закон про зміни від 20.05.2014 р.) статтю 6 було значно розширено. Зокрема, додано пункт 3, який чітко визначив, що виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації (ситуація, яка має місце в Україні на даний момент), якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється «шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації».
Більш детально питання військово-транспортного обов`язку врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1921 «Про затвердження Положення про військово-транспортний обов`язок» ( далі Постанова № 1921). Зокрема, пункт 14 Постанови № 1921 покладає на керівників підприємств, серед іншого, обов`язок забезпечити:
· відбір разом з представниками військових формувань відповідних транспортних засобів за типами і марками;
· виконання основних вимог до транспортних засобів, призначених для передачі військовим формуванням на період мобілізації та у воєнний час (в тому числі забезпечити наявність запасних частин, заправного інвентарю тощо);
· підготовку транспортних засобів для перевезення особового складу;
· проведення перевірки технічного стану транспортних засобів, призначених для передачі військовим формуванням;
· подання до військових комісаріатів один раз на рік, не пізніше грудня, відомостей про наявність і технічний стан транспортних засобів;
· доставку транспортних засобів, призначених для передачі військовим формуванням, відповідно до нарядів районних (міських) військових комісаріатів у визначені пункти.
На місцях мобілізацію забезпечують місцеві органи виконавчої влади. Саме вони, відповідно до статті 17 Закону про мобілізацію, керують мобілізаційною підготовкою на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць та контролюють стан мобілізаційної готовності підприємств, установ і організацій, які залучаються ними до виконання мобілізаційних завдань. Крім того, пункт 5 Положення № 1921 передбачає, що: «Вилучення (відчуження) транспортних засобів здійснюється районними (міськими) військовими комісаріатами на підставі розпоряджень місцевих держадміністрацій в обсягах лімітів та відсоткових норм вилучення, затверджених Кабінетом Міністрів України…».
На практиці це означає, що підприємство може отримати або від місцевої державної адміністрації лист-запит на інформацію про стан мобілізаційної готовності підприємств, або вже від військового комісаріату наряд із зазначенням прямої інформації яку техніку, коли і куди треба поставити.
При цьому в першому випадку (навіть якщо до листа додається копія розпорядження місцевої державної адміністрації, але без зазначення конкретних технічних даних), швидше за все мобілізаційне завдання для підприємства ще не сформоване. У такому разі для підприємства, на нашу думку, було б доцільно написати листа у відповідь на надісланий запит, в якому наполягати на особистій участі у відборі техніки (таке право передбачається пунктом 14 Положення № 1921). Така особиста участь підприємства у відборі техніки може допомогти врахувати особливості господарської діяльності підприємства, іншими словами, щоб не забрали техніку, яка вкрай потрібна самому підприємству.
У другому випадку, коли підприємство отримує вже готовий наряд від військового комісаріату, визначений без участі підприємства перелік техніки на вилучення може і не враховувати потреби самого підприємства. Оскільки у підприємства є право брати особисту участь у відборі техніки і оскільки в разі отримання готового наряду, підприємство фактично не мало змоги скористатися цим правом, то, навіть на цьому етапі є всі підстави йти на контакт з владними органами (військовим комісаріатом чи місцевою державною адміністрацією) і наполягати на перегляді наряду з урахуванням потреб підприємства.
Стаття 12 Закону про мобілізацію закріплює за КМУ обов`язок визначати і затверджувати ліміти та норми безоплатного залучення, вилучення та примусового відчуження транспортних засобів і техніки на період мобілізації. Згідно з Положенням № 1921, КМУ доводить цю інформацію до центральних та місцевих органів виконавчої влади, які вже за поданням військових комісаріатів встановлюють конкретні ліміти вилучення транспортних засобів за типами та марками.
Згідно з Положенням № 1921 завдання щодо підготовки та передачі транспортних засобів (тобто конкретний перелік техніки і умови поставки) мали бути сформовані і доведені до відома підприємств ще у мирний час. Однак на практиці підприємства у мирний час не тільки не були повідомлені про деталі вилучення транспортних засобів, але й взагалі не підозрювали, що таке вилучення можливе.
Оскільки підготовка до мобілізації в мирний час не проводилася, то наразі органи влади змушені надолужувати згаяне. Тому можлива ситуація, коли підприємство разом із нарядом від військового комісаріату (із зазначенням переліку техніки на вилучення) отримає і розпорядження місцевої державної адміністрації, яким встановлюються ліміти на вилучення.
Про те, за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію Кодексом України про адміністративні правопорушення (стаття 210-1) передбачається адміністративна відповідальність у вигляді штрафу. Законом про внесення змін від 20.05.2014 р. розміри такого штрафу були збільшені, і тепер для посадової особи він складає від 30 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 510 до 1 700 грн.), а в разі повторного порушення від 100 до 300 мінімумів (від 1 700 до 5 100 грн.).
Іншої прямої відповідальності за невиконання вимог мобілізації, в тому числі і військово-транспортного обов`язку, законодавство не передбачає. Хоча, звичайно, невиконання законних вимог державних органів несе в собі репутаційні ризики для підприємства, а також ризик ускладнення взаємовідносин з місцевими органами влади у майбутньому.
Як випливає із описаного вище, на даний момент нормативно-правова база проведення мобілізації, в тому числі і в частині виконання військово-транспортного обов`язку, знаходиться в процесі становлення. Багато моментів юридично не врегульовані, крім того по зрозумілим причинам немає досвіду проведення мобілізації ні у державних органів, ні у самих підприємств.
Однак, зіткнувшись із необхідністю практичного виконання військово-транспортного обов`язку, підприємство, має оцінювати ситуацію комплексно і брати до уваги не стільки можливу юридичну відповідальність за ненадання техніки, скільки репутаційні ризики для самого підприємства, чи ризики, які пов`язані із подальшою співпрацею з органами державної влади. Також не можна виключати можливості, що у зв`язку з ситуацією в країні, ненадані у добровільному порядку транспортні засоби можуть просто вилучити примусово і без згоди підприємства.
Отже, відсутня постанова про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та інші врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1921 «Про затвердження Положення про військово-транспортний обов`язок».
Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 119, 120, 121, 208-210 ЦПК України, - суддя

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату до Товариства з додатковою відповідальністю "Київське шляхово-будівельне управління № 27" про зобов"язання вчинити певні дії залишити без руху.

Строк для усунення недоліків не може перевищувати п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у випадку не виконання вимог даної ухвали в строк, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК