Справа № 676/5312/15-ц
Номер провадження 2/676/2284/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 р. Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.

за участю секретаря Перун А.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам'янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення авансу, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення авансу. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачам на праві спільної сумісної власності подружжя. На початку червня 2015 р. між нею та відповідачами була досягнута усна домовленість про продаж їй цієї квартири. На підтвердження наміру продати квартиру відповідачі прийняли від неї в якості авансу 1000,00 доларів США, про що свідчить складена розписка від 01 червня 2015 р. Даною розпискою також визначили, що орієнтовною датою продажу квартири є 01 липня 2015 р. Оскільки всі розумні строки укладення договору були порушені 28.07.2015 р. відмовилась від придбання цієї квартири. Про своє рішення повідомила відповідачів і попросила їх повернути 1000,00 доларів США які передала в якості авансу за розпискою від 01.06.2015 р. Однак, у поверненні цих коштів їй було відмовлено. Відповідачі пояснювали, що вони ці кошти вже витратили, і якщо бажаю їх повернути необхідно звертатись до суду. До дня звернення з позовом до суду неодноразово намагалась в позасудовому порядку повернути кошти, але відповідачі категорично відмовляються. Причиною того, що до 28 липня 2015 р. договір купівлі-продажу квартири не був укладений було те, що дану квартиру відповідачі використовували для власного проживання і свого сина. Всі вони були зареєстрованими у цій квартирі. Тому, перед продажем своєї квартири, відповідачі повинні були придбати собі іншу. Цей процес в них затягнувся, що і стало причиною відмови від придбання їхньої квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ними не укладено, тому передана відповідачам грошова сума в розмірі 1000,00 доларів США є авансом який підлягає поверненню. Позивачка просить суд на підставі ст..ст. 655, 657, 635, 546, 548, 570, 533 ЦК України стягнути солідарно з відповідачів на її користь 1000,00 доларів США, які підлягають сплаті у гривні, виходячи з розміру офіційного курсу гривні до долара США станом на день платежу, стягнути з відповідачів судові витрати. В суді представник позивача позов підтримав, просить його задоволити. В суді позивачка пояснила, що 28.07.2015 р. та 05.08.2015 р. при особистій зустрічі зверталась до відповідачів з проханням повернути кошти однак вони відмовились повертати кошти.

Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні Суду представник відповідача пояснив, що кошти було отримано його довірителями в рахунок завдатку, в розписці вони помилково вказали їх як аванс оскільки юридично були необізнані; угода не відбулася з вини позивачки, відповідачі мали всі необхідні документи для укладення угоди з позивачкою; іноземна валюту заборонено використовувати як засіб платежу на території держави, а тому аванс не міг сплачуватись в іноземній валюті, сторони не мали ліцензії на здійснення валютних операцій; дійсно кошти відповідачі від позивачки отримали.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами існувала домовленість щодо придбання позивачкою квартири АДРЕСА_1 яка належить відповідачам. Зазначені обставини сторони в суді визнали. Як убачається з розписки відповідачів від 01 червня 2015 року сторони дійшли до згоди щодо купівлі-продажу означеної квартири і позивач на підтвердження виконання зобов'язання, в рахунок вартості квартири як аванс передав відповідачам 1000 доларів США.

Відповідно до ст.ст. 209-210 ЦК України та ст.ст. 640, 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Частина 2 ст.570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком.

Зазначена розписка від 01 червня 2015 року не є попереднім договором сторін про виплату завдатку, оскільки за ч.1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, тобто при купівлі-продажу нерухомого майна це письмова форма, яка потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Оскільки сторони порушили вимоги щодо форми правочину, він не є укладеним, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання є авансом, крім цього суд враховує, що саме як аванс були зазначені в розписці від 01.06.2015 р. кошти передані позивачем відповідачам.

Так як зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, а тому сума внесеного авансу 1000 дол. США підлягає стягненню з відповідачів солідарно оскільки кошти ними були отримані в рахунок відчуження належної їм на праві спільної власності квартири.

Суд критично оцінює твердження представника відповідачів, що отримана відповідачами сума коштів від позивачки є завдатком, а не авансом оскільки ці твердження суперечать змісту розписки від 01.06.2015 р. оригінал якої приєднано до матеріалів справи, відповідачами не подавалась до суду зустрічна позовна заява про визнання коштів отриманих по розписці в якості завдатку, а тому суд розглядає позовні вимоги відповідно до ст.11 ЦПК України. Крім цього суд критично оцінює заперечення представника відповідачів, що позивач неправомірно передав відповідачам кошти в іноземній валюті оскільки чинним законодавством України не забороняється мати у власності фізичним особам іноземну валюту та розпоряджатися нею, але з дотриманням правил, передбачених спеціальним законодавством. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення авансу є обґрунтованими і доведеними належними доказами.

В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки ч. 1 ст. 192 ЦК визначає законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю України - гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, грошову одиницю України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення).

Станом на 08.12.2015 р. згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США еквівалентно 2345,0698 грн., а тому з відповідачів підлягає до стягнення 23450,70 грн.(1000 дол. США х 23,450698 грн. = 23450,70 грн.). Оскільки відповідачка ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи, а тому судові витрати по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 533, 546, 548, 570, 635, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України

вирішив:

Позов задоволити. Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 23450,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

На рішення сторонами може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В.