Справа № 466/233/14 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/170/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності та встановлення порядку користування спільною власністю, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про припинення права спільної сумісної власності, визначення часток співвласників, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року первісний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у володіння та користування ОСОБА_2 житлові кімнати площею 17,8 кв.м., 8,8 кв.м., балкон пл. 1,0 кв.м.; у користування та володіння ОСОБА_4 житлову кімнату пл. 12,0 кв.м. та лоджію пл.. 1,5 кв.м. Приміщення кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, комори в підвалі залишено в спільному користуванні співвласників. Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити приміщення житлових кімнат площею 17,8 кв.м., 8,8 кв.м., балкону пл. 1,0 кв. м. від усіх належних йому речей. Вирішено питання судових витрат. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, припинивши право спільної часткової власності на ? частку житла. В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні всіх первинних та уточнених позовних вимог ОСОБА_2 Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю. Визначити частку ОСОБА_4 у ? частині спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1. Визначити частку ОСОБА_2 у ? частині спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1. Вважає рішення незаконним, немотивованим, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не задоволено заявлене ними клопотання про призначення експертизи, справу розглянуто за відсутності органу опіки і піклування. Судом неповно з'ясовані та неправильно встановлені обставини, що мають істотне значення для справи, право власності позивача на ? частку у спільній частковій власності не оспорювалось. Також, судом не досліджені письмові докази подані сторонами та їх представниками. Також, зазначає, що спірна квартира належить сторонам на підставі спільної часткової та спільної сумісної власності без визначення часток в натурі відповідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.08.2012 року, а саме ? частина квартири належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності; ? частини квартири належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності без визначення частки. Також, судом не з'ясовано чи можливо визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням права кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою та чи можливі варіанти встановлення порядку користування квартирою з урахуванням часток сторін у праві спільної часткової власності. Судом безпідставно відмовлено апелянту в задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, яка мала визначити розмір збільшеної частки апелянта. Вважає, що має право на відповідне збільшення своєї частки у праві ? спільної сумісної власності квартири, оскільки поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом та за згодою співвласників. Зазначає також, що такий спосіб захисту як звільнення апелянтом приміщень житлових кімнат від належних йому речей діючим законодавством не передбачений. Також таким рішенням порушено права його трьох неповнолітніх дітей на житло. Крім цього, суд стягнув витрати на правову допомогу, що не підтверджені документально.

В судове засідання окрім позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явились причин неявки не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та виходячи з вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи первісний позов та частково задовольняючи зустрічний позов виходив з такого. Так, позивачу за первісним позовом належить 1/2 частина спірної квартири, інша ж ? частина належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Враховуючи рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності та оспорювання відповідачем права позивача за первісним позовом на ? частки квартири судом задоволено вимогу про визнання права власності на ? частини спірної квартири за позивачем та частково зустрічний позов. При цьому відкинуто посилання відповідача в запереченнях на первісний позов на незаконність видачі позивачу свідоцтва про право власності на ? частину квартири та констатовано правомірність набуття позивачем даної частки у квартирі. Крім цього, судом, також, не взято до уваги доводів зустрічного позову про необхідність збільшення частки відповідача у квартирі через здійснення ним ремонтних робіт у такій. Так, згоди на проведення таких ремонтних робіт ОСОБА_2 не давав; придбання побутової техніки та облаштування вмонтованих меблів не свідчить про те, що вказані речі є невід'ємною частиною квартири та поліпшують дане спільне майно; на дані правовідносини ст. 70 СК України не поширюється, а проведення поточного ремонту у квартирі не є підставою для збільшення частки у квартирі. Що стосується задоволення решти вимог первісного позову, то судом встановлено, що позивач маючи у власності ? частини квартири користується лише житловою кімнатою 8,8 кв.м. спірної трикімнатної квартири, чим порушено його права та такі підлягають захисту шляхом встановлення порядку користування квартирою у запропонованому позивачем варіанті, який відповідатиме інтересам кожного із співвласників. При цьому судом не взято до уваги доводи відповідача в запереченнях на первісний позов щодо порушення прав його дітей та дружини при запропонованому варіанті порядку користування квартирою, оскільки їх право користування квартирою є похідним від права власника. Також судом задоволено вимогу первісного позову про звільнення приміщень двох житлових кімнат та балкону від усіх належних речей відповідача, оскільки позивач як власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також, судом стягнуто судові витрати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Колегія суддів вважає згадані висновки суду першої інстанції, за винятком питання вирішення судових витрат, підставними та такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи ж апеляційної скарги лише в частині вирішення судом питання стягнення судових витрат підставними, в решті ж безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорюється, позивачу ОСОБА_2 на час звернення до суду належала ? частка спірної квартири та інша ? належала обом сторонам на праві спільної сумісної власності. Квартира в цілому складається з трьох кімнат площею 17,8 кв.м., 8,8 кв.м., 12 кв.м., лоджії пл. 1,5 кв.м., балкону пл. 1 кв.м., кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні, вбудованої шафи. До квартири належить комора в підвалі пл.. 1,5 кв.м. Загальна площа спірного житла становить 65,7 кв.м.

Зважаючи на те, що позивач має право власності на ? частину квартири, яке не визнано недійсним, не скасоване та навіть не оспорено; частки співвласників у майні спільної сумісної власності є рівними; співвласник має право на визначення своєї частки; оспорювання належності позивачу ? частки відповідачем, - судом вірно задоволено вимогу первісного позову про визнання права власності на ? частини квартири за позивачем та частково задоволено вимоги зустрічного позову.

Судом, також, вірно не взято до уваги доводів зустрічного позову про істотне збільшення вартості квартири внаслідок проведення ремонтних робіт відповідачем та внаслідок цього необхідність збільшення його частки у квартирі з наведених вище, вказаних судом першої інстанції мотивів.

Також колегія суддів погоджується із наведеними мотивами що стосується задоволення вимоги первісного позову про визначення порядку користування квартирою. При цьому, також, слід значити, що одна із трьох житлових кімнат, що надається для користування відповідачу площею 12 кв.м. становить понад 31% житлової площі квартири, кімнати позивача ж становлять майже 69 % житлової площі, що при передачі відповідачу також і лоджії більшої площі вказує на надання відповідачу у користування частини майна, що значно перевищує його ідеальну частку у праві власності на таке (1/4, тобто 25%).

Також суд апеляційної інстанції повністю погоджується із мотивами суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про звільнення двох кімнат та балкону, що перейшли у користування позивачу від речей відповідача, як способу захисту його законних прав власника ? частини квартири.

Окрім наведеного судом вірно відхилено доводи відповідача про порушення прав його трьох дітей (двоє із яких зареєстровані у спірній квартирі) та дружини (яка у квартирі не зареєстрована) при задоволенні первісного позову, оскільки дійсно їх права на користування квартирою є похідними від прав їх чоловіка та батька як співвласника квартири.

При цьому судом першої інстанції вірно застосовано вимоги ст.ст. 317, 321, 358, 364, 367, 370, 391 ЦК України.

Крім цього, слід вказати, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення, у відповідності до вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України, повністю враховано висновки та мотиви рішення суду касаційної інстанції, з яких були скасовані попередні судові рішення, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Однак, судом не у повній мірі дотримано вимог закону при стягненні судових витрат. Так, судом не надано розрахунку витрат окремо, на правову допомогу та судовий збір; необґрунтовано стягнуто частково завищені за розрахунками витрати на правову допомогу позивачу адвокатом ОСОБА_3 та сплату судового збору; не стягнуто недоплаченої суми судового збору з позивача за зустрічним позовом в дохід держави.

Так, розрахунок необхідних до стягнення судових витрат виглядатиме так.

Судовий збір, що сплачений у відповідності до вимог закону та стягується з відповідача на користь позивача за первісним позовом з врахуванням задоволення усіх позовних вимог 543,16 грн. (сплачено за подання позову у суді першої інстанції 107,3 грн. (квитанція а.с. 1) + 114,7 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у суд апеляційної інстанції 7.05.2013 року (квитанція а.с. 105) + 160,58 грн. сплаченого судового збору за подання касаційної скарги у суд касаційної інстанції 24.07.2013 року (квитанція а.с. 130).

Відповідачу за зустрічним позовом слід було сплати 519,9 грн. судового збору за подання зустрічного позову з врахуванням позовних вимог, що були розглянуті судом. Натомість ним сплачено 487,2 грн., що на 32,7 грн. менше від необхідного, що підлягають стягненню з нього в дохід держави.

Що стосується витрат на правову допомогу, то з врахуванням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", поданих розрахунків адвокатом ОСОБА_3 із зазначенням виду допомоги та часу на її виконання, угоди на правову допомогу, даних про час проведений адвокатом у судових засідання судів першої та апеляційної інстанції що містяться у журналах судових засідань, даних про мінімальну заробітну плату у місячному розмірі за відповідний період надання правової допомоги (2012-2014 роки) розрахунок такої виглядатиме наступним чином.

2012 рік. Участь у судовому засіданні 18.12.2012 року а.с. 27-28 (7 хв.) + ознайомлення з матеріалами справи 1 год., всього 1 год. 7 хв. Х 1134 грн. Х 40%. = 507,52 грн.

2013 рік. Участь у судових засіданнях 23.01.2013 року, 25.02.2013 року, 4.03.2013 року, 4.04.2013 року, 22.04.2013 року, 25.04.2013 року, 25.06.2013 року (а.с. 49-52, 63-67, 72-73, 78-79, 86-90, 97-99, 118), 4 год. 21 хв. + складення касаційної скарги 1 год. (а.с. 131-132), всього 5 год. 21 хв. Х 1147 грн. Х 40% = 2454,58 грн.

2014 рік. Участь у судових засіданнях 6.02.2014 року, 26.02.2014 року, 14.03.2014 року, 16.05.2014 року, 28.05.2014 року (а.с. 159, 166, 191-192, 205-207), всього 4 год. 17 хв. Х 1218 грн. Х 40% = 2086,84 грн.

Всього 507,52 грн. + 2454,58 грн. + 2086,84 грн. = 5048,94 грн.

Натомість судом стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 8687,96 грн. судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Тому, в цій частині доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Решта доводів скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують та рішення суду за винятком вирішення питання судових витрат слід залишити без змін.

Крім цього з особи, що подала скаргу слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в користь держави, оскільки сплата такого була відстрочена до ухвалення судового рішення по справі та зважаючи на відхилення вимог скарги за винятком вимог про стягнення судових витрат, а стягнення судового збору за задоволення таких вимог, виходячи із змісту п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" не вказує про необхідність стягнення з іншої сторони на користь апелянта таких витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч. 1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року - в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 8687 грн. 96 коп. судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 5048,94 грн. понесених ним витрат на правову допомогу та 543,16 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Стягнути з ОСОБА_4 32,7 грн. судового збору недоплаченого ним при поданні зустрічного позову у суді першої інстанції в користь держави.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 381,75 грн. судового збору несплаченого ним при поданні апеляційної скарги в користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник