Справа № 536/248/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Колотієвського О.О.,

при секретарі - Дитвинюк А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, та представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) Е.С., та представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

02.02.2015 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) Е.С. про поділ спільного майна подружжя.

З позовної заяви вбачається, що 08 серпня 2009 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_3 Сторони мають одну малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний. Рішення суду набрало законної сили.

Будучи в шлюбі сторони збудували житловий будинок по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане, Кременчуцького району Полтавської області, який до цього часу в експлуатацію не введено, право власності не зареєстровано. Всі дозвільні документи на проведення будівельних робіт видавались на імя ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_6 незавершеного будівництва на час звернення до суду з позовом є неподільним.

Після розірвання шлюбу сторони не можуть домовитись добровільно про поділ майна подружжя, тому у позивача виникла необхідність для звернення до суду з вказаною позовною заявою.

Просив суд спочатку визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя будівельні матеріали, у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку, господарських споруд, та паркану розташованого по вул.Лесі Українки, 60 в с.Піщане, Кременчуцького району Полтавської області, та вартості робіт з будівництва, а всього на загальну суму 2039864 грн. 20 коп. З урахуванням того, що новоствореним нерухомим майном користується його колишня дружина, а він доступу немає, просив суд, стягнути з ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) Е.С. на його користь грошову компенсацію частки в спільній сумісній власності подружжя, яка складається з 1/2 частини вартості робіт, та будівельних матеріалів спірного незавершеного будівництвом житлового будинку, господарських споруд, та паркану на загальну суму 1019932 грн. 10 коп. Просив також суд, стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати що складаються з 3654 грн. 00 коп. сплаченого судового збору при подачі позову до суду та 1200 грн. 00 коп. оплати послуг експерта.

В ході судового розгляду справи позовні вимоги уточнив, та просив суд поділити майно подружжя наступним чином: визнати ідеальні частки по 1/2 за кожним у будівництві незавершеного будівництвом обєкту, яким являється будівля мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмосток із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодінні розташованому в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області по вул. Лесі Українки, 60, без його реального поділу, та залишити майно у спільній частковій власності. Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

В подальшому остаточно уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за ним та відповідачем по ? частині будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом обєкті - будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодінні по вул. Лесі Українки, №60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області з наступними характеристиками конструктивних елементів: фундамент та цоколь - бутовий - виконані на 9, 86%; стіни - цегляні - виконані на 20,02%; перегородки - цегляні - виконані на 6,26%; перекриття - монолітне та залізобетонні плити - виконані на 10,88% ; підлога ламінат та керамічна плитка - виконані на 8.42%; дах - деревяний; покрівля - металочерепиця виконані на 14,89%; двері - металеві та деревяні - виконані на 4.40%; вікна - металопластикові - виконані на 5,0%; сходи - виконані на 1,73%; оздоблення внутрішнє - виконані на 4,33%; ґанок - виконані на 0,93%; електрозабезпечення - виконані на 2,55%; водопостачання та каналізація - виконані на 3,64%; опалення, гаряче водопостачання та вентиляція - виконані на 7,09%; всього 100% готовності, без його реального поділу, та залишити майно у нашій спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_5 на його, -ОСОБА_1, користь 3654 грн. 00 коп. судового збору, який був сплачений при подачі позову до суду, 1200 грн. оплата послуг експерта.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини викладені в ній. Просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Надаючи пояснення в суді ОСОБА_1 вказував, що одружившись з ОСОБА_7 вони власного житла не мали, тому перші три роки подружнього життя жили у батьків відповідача, та будували в цей період будинок по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області. Спірний будинок збудований на земельній ділянці яка належить на праві приватної особистої власності ОСОБА_7 Весільних грошей було подаровано 120000 грн. частину з яких витратили на весільну подорож, а частину вклали восени 2009 року в фундамент будинку. З травня 2010 року по жовтень 2010 року була зведена коробка будинку та покрівля. З весни 2011 року до грудня 2012 року будівельні роботи майже не припинялись. Після закінчення будівництва домоволодіння в грудні 2012 року вселилися сімєю у складі трьох чоловік: він, його бувша дружина ОСОБА_7 та їх малолітня донька ОСОБА_6. В експлуатацію будинок не ввели, право власності не зареєстрували, оскільки вже починаючи з початку 2013 року вони з дружиною почали часто сваритись. Будівництво велось в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, він, та його бувша дружина працювали на підприємстві, що належить батькам відповідача. Після народження доньки відповідач по справі знаходилась в декретній відпустці, він продовжував працювати. Заробітна плата ділилась на офіційну невисоку що видавалась в касі, та неофіційну високу, яка видавалась в конверті, та була достатньою в розмірі 5000-6000 гривень. В будівництво вкладались також кошти в розмірі 25000 доларів США, які були взяті ним в присутності батьків і дядька ОСОБА_8, у борг діючи в інтересах сімї, але погодження на це у дружини він не отримав. Багато допомагали батьки його та відповідача по справі, близькі родичі. З відповідачем по справі шлюбний договір, будь-які інші договори які б встановлювали режим роздільності майна не укладались. Вважає, що має право на 1/2 частину майна, яке було придбане у шлюбі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що не вважає себе власником спірного домоволодіння. Будинок належить її батькам так як ті його будували для себе, все будівництво велося ними. Вона та ОСОБА_1 в будівництві ніякої участі не приймали. Дозвільні документи на будівництво отримувала на себе. Пізніше погодилася з тим, що частина огорожі в спірному домоволодінні була збудована за кошти позивача, а тому вважала, що тільки частина даної споруди є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та підлягає поділу. Запропонувала позивачу у справі компенсацію вартості частки майна у розмірі 50000 грн. 00 коп. Повідомила також суду, що між позивачем по справі та нею шлюбний договір, будь-які інші договори які б встановлювали режим роздільності майна не укладались. Вважала, що право власності на спірний обєкт будівництва її батьків доводиться рахунками-фактури, накладними, ордерами, видатковими накладними, товарними чеками.

Вона і ОСОБА_7 працювали лише на підприємствах її батька - ОСОБА_9 Петровича ПП «Укрнафтсервіс» та ТОВ «Технафтсервіс». Безпосередньо, ОСОБА_3 працювала менеджером на ПГІ «Укрнафтасервіс» і отримувала наступну заробітну плату: з липня 2009 року по грудень 2009 року - в середньому 1851 грн.; з січня. 2010 року по жовтень 2010 року - в середньому 1791 грн.; з листопада 2010 року - по січень 2014 року - заробітну плату взагалі не отримувала, оскільки перебувала у відпустці по родам та по догляду дитини до досягнення 3-річного віку. ОСОБА_1А, працював менеджером зі збуту на ПП «Укрнафтасервіс» і отримувала наступну заробітну плату: з липня 2009 року по грудень 2009 року - в середньому 1557 грн.; З січня 2010 року по грудень 2010 року - в середньому 1585 гри.: з січня 2011 року по грудень 2011 року - в середньому 1680 грн.; з січня 2012 року по грудень 2012 року - в середньому 2 030 грн.; з січня 2013 року по листопад 2013 року - в середньому 2112 грн. з вересня 2013 року по грудень 2013 року працював менеджеров на ТОВ«Технафтсервіс» із заробітною платою в середньому - 1406 грн.; в січні 2014 року - 1187 грн. Інших джерел доходів подружжя ОСОБА_7А, та ОСОБА_3 не мало, неофіційної зарплати не отримували. Середній дохід сім'ї був в межах 3000 - 4000 грн, в період з вересня 2009 року по січень 2014 року, з яких подружжя не мало змоги витратити на придбання будівельних матеріалів та робіт за 4 роки будівництва житлового будинку з господарськими будівлями вартістю 2000000 грн. Всі кошти подружжя ОСОБА_7А, та ОСОБА_3С, витрачались лише на власні потреби та дозвілля, оскільки з моменту укладення шлюбу і до кінця грудня 2011 року проживали у батьків ОСОБА_10 - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 Батьки позивача - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на придбання будівельних матеріалів та робіт за 4 роки будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по вулиці Лесі Українки, 60 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області не надали, оскільки ОСОБА_12 ніде за цей період не працював, а мати ОСОБА_12 В,Є. працювала парикмахеркою. ОСОБА_3 жодного разу не відвідувала будівництва, а її колишній чоловік ОСОБА_1 декілька разів відвідував будівельний майданчик і допомагав будівельникам прокладати дорогу загального призначення до будівництва. Повідомила, що ніколи від свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 не чула про спроби і бажання отримати позику в будь-якому розмірі, ніколи дозволів на отримання позик не давала. Після розлучення з ОСОБА_7, повернула останньому меблі, що були придбані за рахунок баби позивача.

Свідок ОСОБА_12, батько позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні пояснив, що у серпні 2009 року на весілля ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) Е.С. батьки відповідчки по справі подарували земельну ділянку розташовану по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане, Кременчуцького району, Полтавської області. Восени того ж року частково за гроші подаровані ОСОБА_1 та ОСОБА_7 молоде подружжя заклали фундамент житлового будинку, а протягом 2010-2012 років було побудовано спірне домоволодіння. Будинок будувався для проживання молодої сімї. Оскільки будівництво було великим багато чим допомагали батьки з обох сторін, близькі родичі. Він давав сину кошти на будівництво в розмірі від 1500 до 3000 гривень кілька раз на рік. Повідомив, що працював охоронцем. Він також разом з сином брав гроші в борг на будівництво в розмірі 25000 доларів США. Позичені гроші він перерахував і вони зберігались у нього вдома, ОСОБА_1 брав їх частинами для купівлі будівельних матеріалів, розраховувались за виконані роботи. Стосунки його сина з батьками відповідача по справі не склалися майже від початку.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що навесні 2011 року до нього звернувся позивач по справі ОСОБА_1 зі своїм дядьком та попросили про допомогу в будівництві паркану по вул. Лесі Українки,60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області, на що той погодився, та допомагав порадами та перевозити на вантажному автомобілі будівельні матеріали. Паркан побудували частково без лицевої сторони. В його присутності ОСОБА_1 неодноразово розраховувався за придбання будматеріалів, розраховувався з ним особисто за послуги перевезення будматеріалів. На час будівництва паркану коробка будинку вже була зведена. Будівництвом займався ОСОБА_1 він та його молода дружина поводилися на будівництві як господарі тому вважає, що домоволодіння будувалось для їх молодої сімї.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що навесні 2010 року до неї додому прийшов позивач по справі ОСОБА_1 зі своїм батьком ОСОБА_12 та дядьком ОСОБА_8 і попросив у борг грошей для будівництва будинку в с.Піщане. Оскільки цю сімю знала добре, була у них на весіллі, знала, що молоде подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 дійсно почали будуватися, що ОСОБА_1 працює на фірмі батьків ОСОБА_10 і добре заробляє, порадившись з чоловіком погодилися дати гроші в борг. 30.04.2010 року нею було передано ОСОБА_1 для будівництва будинку гроші в розмірі 25000 дол. США строком до 31.12.2015 року. Гроші рахував позивач. До кінця борг не повернутий.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що товаришує з позивачем та відповідачем по справі дуже давно. Знав, що вони будують будинок по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане. Неодноразово ОСОБА_1 звертався до нього та до їх спільних друзів за допомогою розвантажити будівельні матеріали доски, бут, цемент, кирпичі та інше, засипати дорогу загального користування, що вела до земельної ділянки де відбувалось будівництво, завантажували будівельне сміття та інше. Будинок будувався позивачем та відповідачем по справі, в будівництві звичайно багато допомагали батьки сторін, оскільки у сторін не було коштів. В новозбудованому житлі сторони проживали з 2012 по 2014 рік, тобто до розірвання шлюбу.

Свідок ОСОБА_9, батько відповідача по справі ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснив, що перші три роки після весілля ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (після розірваня шлюбу ОСОБА_3) Е.С. проживали у них вдома за адресою м. Кременчук, вул. Маршала Рокосовського, 9/1 оскільки немали власного житла. ОСОБА_1 жодного разу грошей на продукти харчування, на утримання ОСОБА_7 та їх спільної малолітньої дочки не давав, куди витрачав гроші йому невідомо. Житловий будинок по вул.Лесі Українки, 60 в с.Піщане будувався ним ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_17 для себе, планували в ньому жити самі. Вказати точної суми грошей, що ним та його дружиною вкладено в будівництво не зміг. Вважав, що будинок позивачу та відповідачу по справі не належить. Наполягав, що ОСОБА_1 та його дочка відповідач по справі ніякої участі у будівництві не приймали, крім побудованого частково паркану позивачем по справі. Визнав, що дозвільні документи на будівництво спірного житлового будинку видавались на ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_17) Е.С., після закінчення будівництва сторони по справі та їх малолітня донька почали проживати ІНФОРМАЦІЯ_2. Договори на дарування грошей, позику грошей між ним та ОСОБА_1, ОСОБА_7 не укладалось.

Свідок ОСОБА_17, мати відповідача по справі ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснила, після весілля ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (після розірваня шлюбу ОСОБА_3) Е.С. проживали у них вдома за адресою м. Кременчук, вул. Маршала Рокосовського, 9/1. Грошима їй для ведення господарства не допомагали. Як витрачався їх сімейний бюджет їй невідомо. Будинок по вул. Лесі Українки в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області збудований нею за її гроші та гроші ОСОБА_9 в період з 2009 року по 2012 рік. Земельну ділянку на якому збудовано житлове приміщення купляли вони на імя ОСОБА_3. Фундамент на будинок було закладено ще до весілля сторін по справі. В спірному будинку мали жити самі чи то їх син, брат відповідача по справі, коли будували, ще не знали для кого, але точно не для ОСОБА_1 та ОСОБА_3. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на будівництві не зявлялись, нічого не будували. Погодилась, що особисто ОСОБА_1 було збудовано паркан, та засипано дорогу, яка є за межами спірного домоволодіння та є підїзним шляхом. Щодо дозвільних документів, які видавались на будівництво на імя ОСОБА_7 надати пояснення не змогла. Вважала, що спірний будинок сторонам про справі не належить. Точної суми грошей які витрачено нею особисто на будівництво спірного домоволодіння назвати не змогла. Повідомила, що договори на дарування грошей, позику грошей між нею та ОСОБА_1, ОСОБА_7 не укладалось. Про укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. шлюбного договору, договорів які б встановлювали режим роздільності майна їй нічого не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила що є сусідкою батьків відповідача по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_17 знає що останні купили ще до весілля ОСОБА_7 та ОСОБА_1 земельну ділянку в селі Піщане Кременчуцького району та будували там будинок. На будівництві не була. Це відомо тільки зі слів ОСОБА_9 та ОСОБА_17 Грошей у сторін по справі на будівництво спірного будинку не було.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила що батьки відповідача по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_17 будували для себе будинок в с.Піщане Кременчуцького району. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на будівництво тільки їздили та нічого там не допомагали. Все знає зі слів ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила що знає зі слів батьків відповідача по справі та ОСОБА_7 про те що ОСОБА_9 та ОСОБА_17 будували для себе будинок по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане Кременчуцького району. Будівництво будинку почалося після укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7. На будівництві не була, відомо все з розмов, адже товаришують з відповідачем по справі.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила що з ОСОБА_7 є подругами знає від неї, що ОСОБА_9 та ОСОБА_17 будували будинок в с.Піщане Кременчуцького району. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в будівництві участі не приймали. На будівництві не була, усе відомо від ОСОБА_7.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_7 є її племінницею, буває часто вдома у її батьків, та знає, що ті в 2008 році купили земельну ділянку по вул. Лесі Українки в с.Піщане Кременчуцького району та будували будинок. Скільки грошей пішло на будівництво їй не відомо, при ній ніяких розрахунків за придбання будівельних матеріалів чи за проведені роботи не проводилось.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_17 та ОСОБА_9 будували будинок в селі Піщане Кременчуцького району. На будівництві не була, все відомо з їх слів.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що з батьками відповідача по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_17 є кумами, тому знає з їх слів, що вони купляли земельну ділянку в с.Піщане, а потім ОСОБА_9 придбавав будівельні матеріали для його будівництва. Особисто він свідком купівлі будматеріалів не був ні разу все відомо тільки зі слів батьків відповідача.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що в 2012 році до нього звернувся ОСОБА_9 у якого раніше в будинку він вже робив ремонт, та попросив поклеїти шпалери в житловому будинку, що знаходиться на мікрорайоні Петрівка. За поклейку шпалер розраховувався ОСОБА_9, кому належали ці гроші не відомо. Будинок відкривав щоранку та зачиняв після закінчення робіт ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив, що виконував на замовлення батька відповідача по справі ОСОБА_9 електромонтажні роботи в житловому будинку по вул. Лесі Українки в с.Піщане Кременчуцького району. Більше нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснив, що з батьками відповідача по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_17 склалися давнішні приятельські стосунки. На прохання ОСОБА_9 працював виконробом під час будівництва житлового будинку по вул. Лесі Українки в с.Піщане. За виконані роботи розраховувався з ним ОСОБА_9 всі роботи по будівництву також погоджувались з ним.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснив, що був на будівництві по вул. Лесі Українки в с.Піщане виконробом. До нього по рекомендації звернувся ОСОБА_9 з ним спілкувались по телефону у разі необхідності будівельних матеріалів. Його бригада будувала паркан клала камінь, кирпич, копали траншеї як під будинок так і під паркан. Де саме закуплялися будматеріали та хто особисто це робив йому не відомо. За виконані роботи йому особисто віддавав гроші ОСОБА_9 кому належали ці гроші на праві власності не знає.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, свідчення свідків, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами, що брали участь у справі, та всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у праві мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_4 норма Сімейного кодексу України презюмує, що майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

При цьому в разі не вчинення сторонами дій направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя").

Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя.

По-перше, відповідно до ст. 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК України).

По-друге, суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності ( ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 судам розяснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє імя було зареєстровано право власності на таку річ. Поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що з 08 серпня 2009 року по 29 вересня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірваний. Рішення суду є чинним (т.1 а.с.11-12).

Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину дочку ОСОБА_28, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ №128043, яке було видане Автозаводським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області (т.1 а.с.13).

Судом також встановлено що, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.09.2008 року зареєстрованого в реєстрі за №6954, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_29 відповідачу по справі ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,16 га, розташованої по вулиці Лесі Українки, 60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області. Кадастровий номер землі :01:007:0243. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с.22-23).

В період шлюбу сторін по справі - 24 вересня 2009 року Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області було розглянуто заяву відповідача по справі ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. про надання дозволу на будівництво жилого будинку та господарських будівель на приватизованій ділянці, та прийняте відповідне рішення виконкому протокол №09 від 24 вересня 2009 року, яким ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. надано дозвіл на проведення будівництва будинку та господарських будівель по вул. Лесі Українки, 60 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області. Термін будівництва з 24 вересня 2009 року по 24 вересня 2012 року (т.1 а.с.20).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13 квітня 2011 року відповідач по справі ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. як замовник обєкту будівництва «Індивідуальний житловий будинок по вул. Лесі Українки, 60, в с. Піщане, Кременчуцького району Полтавської області» повідомлено інспекцію ДАБК в Полтавській області про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва. Реєстраційний номер повідомлення ПТО від 04.08.2011 року, що підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області за вих. №7/16-02-23/20-н від 11.08.2011 року (т.1 а.с.26).

На імя відповідача по справі ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. відділом містобудування та архітектури Кременчуцької райдержадміністрації було видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане, Кременчуцького району Полтавської області за №160 від 18.05.2011 року (т.1 а.с.24).

18 травня 2011 року за заявою забудовника ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. відділом містобудування та архітектури Кременчуцької райдержадміністрації проводилось обстеження на відповідність намірів забудови земельної ділянки та містобудівної документації на місцевому рівні, місцевим правилам забудови і державним стандартам, будівельним нормам та правилам, в ході якого було встановлено, що на земельній ділянці, площею 0,16 га згідно з будівельним паспортом №160 від 18.05.2011 року по вул. Лесі Українки, 60 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області запроектовані такі будівлі та споруди: індивідуальний житловий будинок з гаражем, альтанка, про що складено відповідний висновок про забудову земельної ділянки за №124 від 18.05.2011 року (т.1 а.с.17).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №29-15 складеної експертом ОСОБА_30 15.06.2015 року встановлено, що роботи по будівництву незавершеного будівництвом обєкту будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодінні, розташованому в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області по вул. Л. Українки, 60 виконані на 100% (т.2 а.с.2-4).

Відповідачем у справі ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9) Е.С. вимог щодо визнання особистої приватної власності на спірне майно не заявлялась.

Тому суд приходить до висновку, що будівництво незавершеного будівництвом обєкту будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодіння по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області велося в період шлюбу сторонами та є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, сторони в суді також дійшли згоди, та не оспорюють, вартість фактично виконаних робіт по будівництву та вартість будівельних матеріалів і конструкцій, використаних при будівництві будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодінні розташованому в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області по вул. Лесі Українки,60 врахована в локальному кошторисі та зведеному кошторисному розрахунку на час будівництва до висновку судової будівельно-технічної експертизи №29-15 складеного експертом ОСОБА_30 15 червня 2015 року та становить 1819434 грн. 40 коп. Сторони не наполягали на визначенні такої вартості на момент виникнення спору.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є

спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Постановою Верховного суду України від 20.02.2013 року прийнято рішення про неоднакове застосування судом касаційної інстанції ч. 4 ст. 65. ч. 2 ст. 73 СК України, що потягло до скасування рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.09.2012 року.

Відповідно до статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень. які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у ОСОБА_31 за розпискою від 30.04.2010 року в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США та їх витрати в інтересах сім"ї не підтверджені належними доказами. Крім того, ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_1 у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Сторонами по справі також визнано, що між ними шлюбний договір, будь-які інші договори які б встановлювали режим роздільності майна, збільшення частки одного із подружжя у майні, тощо, не укладались.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 4 статті 71 Сімейного кодексу України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно частини 5 статті 71 цього Кодексу присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В судовому засіданні надаючи розяснення письмових висновків експерт ОСОБА_30 пояснив, що згідно Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна (затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року за №55 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.07.2007 року за №774/14041) питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. На даний час провести розподіл (виділ частки в натурі) житлового будинку розташованого по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області неможливо. Додатково проводити експертизу на встановлення подільності чи неподільності речі немає необхідності. Надано додатково лист за вих.№1/7 від 07.07.2015р. з такими ж письмовими поясненнями.

Суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не вчинено дії щодо внесення половини вартості грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивач ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від запропонованої відповідачем компенсації яку визначила на свій розсуд у розмірі 50000 грн. 00 коп. від частки вартості майна, а обєкт будівництва на час розгляду справи в суді є неподільним, та не може бути реально розділений (виділена частка в натурі) між сторонами по справі відповідно до їх часток, тому необхідно визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статей 60, 70, 71 СК України, статей ст.ст. 10,11,60, 61,88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по ? частині будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом обєкті - будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодінні по вул. Лесі Українки, №60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області з наступними характеристиками конструктивних елементів: фундамент та цоколь - бутовий - виконані на 9, 86%; стіни - цегляні - виконані на 20,02%; перегородки - цегляні - виконані на 6,26%; перекриття - монолітне та залізобетонні плити - виконані на 10,88% ; підлога ламінат та керамічна плитка - виконані на 8.42%; дах - деревяний; покрівля - металочерепиця виконані на 14,89%; двері - металеві та деревяні - виконані на 4.40%; вікна - металопластикові - виконані на 5,0%; сходи - виконані на 1,73%; оздоблення внутрішнє - виконані на 4,33%; ґанок - виконані на 0,93%; електрозабезпечення - виконані на 2,55%; водопостачання та каналізація - виконані на 3,64%; опалення, гаряче водопостачання та вентиляція - виконані на 7,09%; всього 100% готовності, без його реального поділу, та залишити майно у нашій спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати при подачі позову до суду, що складаються з 3654 грн. 00 коп. судового збору та 1 200 грн. 00 коп. оплата послуг експерта.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. О. Колотієвський