Справа № 569/791/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи Житлово-будівельного кооперативу "Комунальник-2" про визначення частки в майні та визнання на неї права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулись до Рівненського міського суду із цивільним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третьої особи Житлово-будівельного кооперативу "Комунальник-2" про визначення частки в майні та визнання на неї права власності.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачами проживають у вквартирі АДРЕСА_4. Для поліпшення житлових умов їхньої сім'ї, відповідач за спільним їхнім рішенням став членом житлово-будівельного кооперативу "Комунальник-2". В першому кварталі 1991 року, ними було повністю сплачено пайові внески за їхню квартиру в сумі 9 735,84 крб. Як наслідок, вони отримали квартиру АДРЕСА_1. Однак, всі документи пов'язані із сплатою пайових внесків, періоду будівництва згаданого житлового приміщення, знаходяться у відповідача ОСОБА_2 та ЖБК "Комунальник-2". Крім того, відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує її право власності на спірну квартиру. На сьогодні не тільки не визнається її право на таке житло, але й частку в ньому. Просить визначити їй та відповідачам по ? частки кожному у спільному сумісному майні, а саме у квартирі АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності та за відповідачами на ? частину квартири АДРЕСА_1.

11 лютого 2015 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просили визнати по ? частки кожному у спільному сумісному майні, а саме у квартирі АДРЕСА_1.

В судове засіданні позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином у встановлені законом строки, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у встановлений законом строк, до початку розгляду справи подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та вказали, що позовні вимоги визнають.

Представник ЖБК "Комунальник-2" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, до початку розгляду справи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 14 січня 1983 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

08 червня 1983 року рішенням Рівненського міськвиконкому за №219 було затверджено створення житлово-будівельного кооперативу "Комунальник-2".

В першому кварталі 1991 року сторони повністю сплатили пайовий внесок і отримали квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на момент виникнення правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання цим майном.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.15 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та п.5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18.09.1987 року за №9 член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Пунктом 1 ст.17 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї. Аналогічні приписи містить п.6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування законодавства про житло - будівельну кооперативи" від 18.09.1987 року за №9.

Враховуючи зазначене, кожному із співвласників вказаного майна належить по ? частки квартири АДРЕСА_1.

Частиною першою ст.356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначення часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною власністю.

Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або судом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави задоволення позову, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Оцінюючи в сукупності докази, суд рахує, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 294, 297 Цивільного Процесуального Кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи Житлово-будівельного кооперативу "Комунальник-2" про визначення частки в майні та визнання на неї права власності - задовольнити.

Визначити за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по ? частці у спільному сумісному майні, а саме квартири АДРЕСА_1, припинивши право у спільній сумісній власності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Сидорук Є.І.