АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/15518/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4644/15
Головуючий у суді першої інстанції: Скрипка О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

11 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з подальшим уточненням. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 17 жовтня 1979 року відповідно до наказу № 261/л вона була прийнята на посаду бортпровідника до Бориспільського об'єднаного авіазагону Українського об'єднання цивільної авіації. 12 травня 1980 року відповідно до наказу № 150/л їй було надано третій клас бортпровідника, 27 грудня 1983 року відповідно до наказу № 14/л їй було надано другий клас бортпровідника, з 18 квітня 1984 року відповідно до наказу № 196/л вона була переведена на посаду старшого бортпровідника (надано перший клас).

З 1 квітня 1993 року відповідно до наказу № 2/л у зв'язку з реорганізацією Бориспільського авіапідприємства вона була переведена до Бориспільського державного авіапідприємства Української державної авіакомпанії «Авіалінії України».

З 15 жовтня 1997 року відповідно до наказу № 22 вона була переведена з Бориспільського ДАП "Авіалінії України" до Державного авіаційного підприємства "Україна". 1 вересня 2014 року наказом № 159/0 її було звільнено з посади старшого бортпровідника згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Зазначила, що звільнення є незаконним, оскільки було порушено порядок попередження про майбутнє звільнення з займаної посади. Крім того, при звільненні не було враховано її переважне право на залишення на роботі у порівняні із залишеними співробітниками на посаді старшого бортпровідника, оскільки вона має на утриманні неповнолітню доньку, порівняно з іншими співробітниками, які залишились працювати у ДАП «Україна» на посаді старшого бортпровідника, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, що підтверджується відповідними свідоцтвами та сертифікатами.

Позивач вказує і на те, що за даними трудової книжки у неї не було жодного дисциплінарного стягнення за весь безперервний стаж роботи, а лише грошові винагороди та грамоти за успіхи в роботі. 12 серпня 2014 року вона подала заяву до канцелярії ДАП "Україна", в якій вказувала на своє переважне право на залишення на роботі та просила надати іншу наявну роботу в ДАП «Україна». До дати звільнення вона не отримала ніякої мотивованої відповіді на цю заяву. Також зазначила, що в день звільнення з нею не було проведено остаточного розрахунку, і такий розрахунок не проведено і на день подання позовної заяви.

Крім того, вважає, що рішення тимчасової комісії ДАП «Україна» про скорочення штату, є неправомочним, оскільки таке рішення могло прийматися власником - Державним управлінням справами або директором ДАП "Україна".

У витязі з протоколу зазначається, що тимчасова комісія утворена відповідно до наказу ДАП "Україна" від 28 березня 2014 року № 93. До витягу з протоколу даний наказ не прикріплений, тому не зрозуміло, на яких повноваженнях діє тимчасова комісія саме в такому складі і що саме цей склад комісії має право голосувати та приймати рішення про її (позивача) звільнення.

Також зазначила, що її не було повідомлено про засідання тимчасової комісії і не було викликано до участі в неї.

У зв'язку із викладеним, просила суд скасувати наказ № 159/0 від 1 вересня 2014 року, виданий ДАП "Україна" про її звільнення; поновити її на посаді старшого бортпровідника в ДАП "Україна"; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33310 грн. 20 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала в ДАП "Україна" на посаді старшого бортпровідника.

Судом встановлено, що у ДАП «Україна» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників.

З листа Державного управління справами від 20 березня 2014 року № 01-13/11.1/0408, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 року № 65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" Державним управлінням справами запропоновано Кабінету Міністрів України залишити для виконання спеціальних авіаперевезень п'ять повітряних суден ДАП "Україна": три літаки (Airbus А-319-115, АН-74ТК-300Д, АН-148-100) та два вертольоти (Мі-8МТВ-1, 2002 року та 2003 року випуску), решту повітряних суден планується передати з Управління Державного управління справами або списати в найкоротший термін.

Протягом 2013-2014 років з балансу та експлуатації відповідача були зняті літаки типу Іл-62 (наказ від 31.03.2014 року № 95), Ту-134А-3 та Як-40 (наказ від 11.07.2013 року № 232), Ту-134-А-3 (наказ від 12.06.2013 року № 202).

Відповідно до наказу ДАП "Україна" від 31 березня 2014 року № 95, з 01.04.2014 року підприємством для виконання спеціальних авіаперевезень використовуються наступні повітряні судна: Airbus А-319-115, АН-74ТК-300Д, АН-148-100 та два вертольоти Мі-8МТВ-1, 2002 року та 2003 року випуску (а.с.121-122).

Відповідно до наказу від 28 березня 2014 року № 93 "Про утворення тимчасової комісії ДАП "Україна", на виконання наказу ДАП "Україна" від 14.03.2014 року "Про організацію та проведення у підприємстві заходів економії державних коштів" та з метою оптимізації структури та штатного розпису шляхом зменшення персоналу до мінімальної необхідної кількості, яка може забезпечувати виробничий процес підприємства (лист Державного управління справами від 20.03.2014 року № 01-13/11-1/0408), була утворена тимчасова комісія ДАП "Україна" для відпрацювання проектів нової структури та штатного розпису підприємства, визначення чисельної кількості чи штату працівників, які підлягають скороченню, проведення вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до вимог чинного законодавства.

Наказом від 19 червня 2014 року № 163 було введено в дію нову організаційну структуру ДАП "Україна", затверджену 5 червня 2014 року та погоджену 19 червня 2014 року, яким було внесено зміни до штатного розпису, згідно яких, зокрема, було скорочено 10 посад бортпровідників, порівняно зі штатними розписами введених в дію наказами від 15.05.2014 року № 136.

26 червня 2014 року позивач отримала попередження про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України 1 вересня 2014 року.

Відповідно до протоколу засідання тимчасової комісії від 21 липня 2014 року № 13, у зв'язку із відсутністю посад за відповідною професією (спеціальністю) на дату проведення засідання комісії було прийнято рішення про звільнення ряду працівників, в тому числі і позивача, за п.1 ст.40 КЗпП України.

1 вересня 2014 року наказом № 159/о позивача та ще 6 працівників було звільнено у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 51).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 42 КЗпП України встановлює, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня

звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ч.ч. І, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

З урахуванням положень ст. 42 КЗпП України, суд дійшов правильного висновку, що тимчасовою комісією повно та всебічно розглянуто питання щодо наявності у позивача переважного права на залишення на посаді та прийнято обґрунтоване рішення про її звільнення, зокрема, враховано її вік, сімейний стан, наявність одного утриманця, освіту, наявність допусків до польотів на повітряних суднах, які вже виведені з експлуатації і на даний час не використовуються.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 (повний вік 53 роки), має допуски на чотири повітряні судна: Ан-74, Іл-62, Ту-134, Як-40, три з яких радянського виробництва у 2013-2014 роках виведені з експлуатації. В зв'язку з тим, що повітряні судна Іл-62, Ту-134, Як-40 виведені з експлуатації, відпала необхідність утримувати працівників, які обслуговували ці повітряні судна. Отже, позивач мала високу кваліфікацію на ті повітряні судна, які виведені з експлуатації.

Доказів щодо наявності у позивачки допуску на польоти вертольотів МІ-8 в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини щодо переважного права позивачки залишення на роботі, оскільки ці доводи спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом не взято до уваги наявність вакансій посад старшого бортпровідника на час засідання комісії, оскільки судом встановлено, що комісією вирішувалися питання щодо кожного окремого працівника ДАП «Україна» з урахуванням кваліфікації, продуктивності праці, досвіду роботи, освіти, віку до сорока років, сімейного положення, наявності щонайменше двох утриманців, наявності сертифікатів та допусків до польотів.

Відповідно до протоколу тимчасової комісії № 13 на підприємстві працює 6 старших бортпровідників, що відповідає штатному розпису зі змінами, введеними 19 червня 2014 року.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги, що суд не міг порівнювати кваліфікацію та продуктивність праці позивача та ОСОБА_4, що ОСОБА_4 працювала на посаді бортпровідника, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів, ОСОБА_4 була переведена на посаду старшого бортпровідника.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Як встановлено в судовому засіданні, і проти цього не заперечували сторони, у ДАП «Україна» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників. Позивачку попереджено про наступне звільнення за два місяці. У зв'язку з відсутністю вакантних посад на момент звільнення позивачки, які б могла за своєю освітою та фахом обіймати ОСОБА_3, вакансії їй не пропонувалися.

Суд першої інстанції, аналізуючи надані позивачем докази щодо її освіти, кваліфікації та досвіду роботи (а.с. 15-20, 24-25, 33-48, 54-77), список вакантних посад в ДАП «Україна» станом на 1 вересня 2014 року (а.с.97), правильно вважав обґрунтованим висновок тимчасової комісії про відсутність посад за відповідною кваліфікацією (спеціальністю) позивача, які могли б бути їй запропоновані, в зв'язку з чим було прийнято рішення про її звільнення.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду першої інстанції обґрунтоване, постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді