Справа № 524/2363/15-ц
29.09.2015 року Автозаводський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі Коваль Т.М.
з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення коштів,
До суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення суми доходів від майна, одержаних за весь час незаконного володіння ним. Просить стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь солідарно 80 700 грн доходу від здачі в найм квартири АДРЕСА_1, в період з вересня 2009 року по листопад 2014 року, а також стягнути судові витрати.
У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2А позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання повторно не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
При цьому, згідно ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню та є встановленими наступні обставини.
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 квітня 2009 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 92 в будинку № 15 в 278 кварталі в м.Кременчуці, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 2.11.2007 року. Застосовано реституцію шляхом повернення сторін договору купівлі-продажу в первісне положення. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Цим же рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що вищевказана квартира вибула із володіння власника ОСОБА_3 внаслідок зловмисної домовленості представника позивача ОСОБА_4 з однієї сторони з іншою стороною в особі його доньки та в порядку ст. 216 ЦК України застосований принцип реституції як правового наслідку недійсності правочину.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 11.06.2012 року виселено ОСОБА_5, ОСОБА_7 разом з неповнолітньою дитиною з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого приміщення.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.06.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Витребувано із чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру. Вселено ОСОБА_3 та її малолітню дочку ОСОБА_8 до квартири № 92 у буд. 15 по кварталу № 278 у м.Кременчуці.

Як стверджує позивач, з 09.09.2009 року, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повинні були виконати рішення суду та не перешкоджати їй володіти та користуватися квартирою № 92 у буд. 15 по кварталу № 278 у м.Кременчуці, але останні, знаючи, що володіють майном незаконно, по 13.11.2014 року, здавали квартиру в найм, отримуючи доходи.

Згідно акту державного виконавця від 03.11.2014 року при примусовому виконанні рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.06.2014 року про вселення ОСОБА_3 за адресою: квартира № 92 у буд. 15 по кварталу № 278 у м.Кременчуці встановлено, шо ОСОБА_4 чинив перешкоди та не надав доступу до вхідних дверей квартири ( а.с. 13).

Відповідно договору найму від 01 червня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір найму квартири № 92 у буд. 15 по кварталу № 278 у м.Кременчуці зі встановленою платою за користування 1 200 грн в місяць (а.с. 17).

Договором найму від 28 квітня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 укладено договір найму квартири № 92 у буд. 15 по кварталу № 278 у м.Кременчуці зі встановленою платою за користування 1 500 грн в місяць. Відповідно до п. 6.3 Договору передбачена автоматичне продовження строку дії Договору (а.с. 18-20).

З акту державного виконавця від 13.11.2014 року при примусовому виконанні рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.06.2014 року про вселення ОСОБА_3 за адресою: квартира № 92 у буд. 15 по кварталу № 278 у м.Кременчуці встановлено, що двері відчинила ОСОБА_10 наймач та передала ключі ОСОБА_3 Лист щодо вселення ОСОБА_3 виконано (а.с. 14).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в законному порядку.

Згідно ч.1 ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно, передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Суд вважає, що позивач не може захистити своє порушене право у інший спосіб і підставно заявила вимоги до відповідача ОСОБА_5, яка утримує її грошові кошти без достатніх правових підстав.

Необхідно з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 стягнути кошти у сумі 58 200 грн доходу від здачі в найм квартири, з розрахунку: з 01 червня 2011 року по 28 квітня 2012 року 1200 грн* 12 місяців = 13 200 грн та з 28 квітня 2012 року по 13.11.2014 року 1500 грн. *29 місяців = 45 000 грн.

Однак, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме з 01.06.2011 року до 13.11.2014 року (моменту повернення ключів власнику майна) Доказів щодо отримання коштів за здачу нерухомого майна в найм, починаючи з вересня 2009 року суду не надано.

Позовні вимоги до ОСОБА_4 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 582 грн

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 212, 215, 218, 223- 224, 233 ЦПК України, ст. 390 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 58 200 ( п"ятдесят вісім тисяч двісті) грн. та у повернення сплаченого судового збору 582 ( пятсот вісімдесят дві) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: О.С. Предоляк