10.03.2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Бібіка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Редіної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 21.10.2014 року у розмірі 70 000 грн.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 23)
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 22)
Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача ОСОБА_2, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.
При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Пунктом першим договору позики встановлено, що передача грошей була здійснена до підписання договору, а сам факт підписання ОСОБА_2 договору є свідченням того, що він отримав вказану у договорі грошову суму.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, відповідно до умов договору позики позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем по справі, а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед позивачем не виконано. Неповернення боржником заборгованості перед позивачем за договором позики свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.
В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору.
Керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 174, 212-215, 222-224 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.В.Бібік