Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Дзержинськвугілля» про зміну формулювання звільнення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою державного підприємства «Дзержинськвугілля» відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив змінити формулювання його звільнення, зобов'язати видати трудову книжку, стягнути заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку та відшкодувати моральну шкоду.

Позов мотивував тим, що з 30 березня 2010 року з державним підприємством «Дзержинськвугілля» (далі - ДП «Дзержинськвугілля») перебував у трудових відносинах. У зв'язку з переїздом до іншого місця проживання, 27 серпні 2014 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням в день подачі даної заяви, на підставі ст. 38 КЗпП України. Через відсутність доказів на підтвердження поважності причин звільнення йому було відмовлено. При цьому йому повідомили, що по закінченню встановленого законом двотижневого строку він буде звільнений за власним бажанням.

10 вересня 2014 року позивача звільнили з займаної посади за власним бажаннями на підставі ст. 38 КЗпП України без вказівки поважних причин. У день звільнення йому не було видано трудову книжку та не проведено розрахунок всіх належних виплат при звільненні. Зазначав, що даними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку оцінив у 5 000 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від

6 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 199,89 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 12 959,45 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 4 272,30 грн та грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про зміну формулювання причини та дати звільнення скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким змінено формулювання причини та дати звільнення ОСОБА_3, зобов'язано ДП «Дзержинськвугілля» внести запис в трудову книжку ОСОБА_3 про його звільнення з

27 серпня 2014 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (переїзд на нове місце проживання). У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Дзержинськвугілля» відокремлений підрозділ «Шахта «Торецька» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині зміни формулювання причини та дати звільнення, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, тому не перевіряється судом касаційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов про зміну формулювання причини та дати звільнення, апеляційний суд посилався на те, що діючим трудовим законодавством не передбачено необхідність надання працівником документів, які б підтверджували факт переїзду на нове місце проживання.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що з 2010 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП «Дзержинськвугілля».

27 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про його звільнення з 27 серпня 2014 року у зв'язку з переїздом на нове місце проживання.

Із листа від 29 серпня 2014 року, адресованого ОСОБА_3, вбачається, що через відсутність доказів останньому відмовлено у звільнені у зв'язку з наведеною підставою та запропоновано підтвердити поважність причин звільнення у скорочений строк.

10 вересня 2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що у трудовій книжці зроблено запис.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що підставою для звільнення став його переїзд нове місце проживання.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен роз <http://florist.ru/>ірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Тобто працівник вправі вимагати розірвання трудового договору без встановленого законом двотижневого строку при наявності для цього поважних причин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зміни формулювання причини та дати звільнення, апеляційний суд у порушення вимог ст. 213, 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не врахував, що у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу з визначених причин (які мають підтверджуватися відповідними доказами), роботодавець повинен розірвати трудовий договір в строк, про який просить працівник. Неможливість продовжувати роботу має бути мотивована.

Зокрема, на вимогу роботодавця переїзд працівника на нове місце проживання має бути підтверджено відповідними документами.

Саме з цього виходив суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині.

У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, оцінив докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшов до правильного правового висновку про відсутність правових підстав для зміни формулювання причини та дати звільнення.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Дзержинськвугілля» відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого

2015 року в частині зміни формулювання причини та дати звільнення скасувати, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від

6 жовтня 2014 року в цій частині залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська