Справа № 359/1792/15ц Головуючий у І інстанції Кабанячий Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/3515/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 20 17.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Савченка С.І., Приходька К.П.

при секретарі Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу в Київській області Кузьміченко Олени Анатоліївни про визнання недійсними договорів дарування,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року позивач предявив в суді названий позов .

В позові посилався на те, що 30 березня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки площею 0,10 га за цією ж адресою, в якому він виступав дарувальником, а відповідач обдарованою.

Договір ним був укладений внаслідок помилки, оскільки він мав на меті укладати договір довічного утримання, а не договір дарування. Позивач зазначив, що він ніколи не мав на меті безоплатно відчужити належний йому на праві власності житловий будинок, оскільки іншого місця проживання не має. Відповідач є для нього чужою людиною. Відповідач деякий час надавала йому допомогу, забезпечувала його продуктами харчування, відвідувала та здійснювала догляд. Комунальні платежі позивач оплачував самостійно.

Після того як відповідач відмовилась надавати йому допомогу, позивач мав намір розірвати договір, але виявив, що він уклав не договір довічного утримання, а договір дарування.

Позивач просив суд визнати договір дарування будинку та земельної ділянки недійсним.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт наголошує на тому, що в судовому засіданні не було встановлено того, що відповідач невірно розумів предмет та умови угод. Такий висновок суду, на думку апелянта, не підтверджується матеріалами справи.

При розгляді апеляційної скарги відповідач підтримала свою апеляційну скаргу і суду пояснила, що позивач сам наполягав на укладанні договору дарування. При цьому обґрунтував своє бажання тим, що у нього є лише одна сестра з якою він не спілкується, а тому не бажає, щоб будинок достався їй після його смерті. Будь-яких умов для укладання договору позивач не висував. Відповідач допомогла позивачу ввести будинок в експлуатацію. Після укладання договору вона разом із своєю сімєю довели будинок до готовності, зробили ремонт, настелили підлогу, встановили двері та інше. До апеляційної скарги відповідач додала копії касових чеків, які підтверджували набуття нею будівельних матеріалів які були використані при ремонті будинку. Позивач продовжує проживати в будинку, оскільки це й нього єдине житло і наміру його виселяти ні у кого не було і про це він не заявляє в позові. Відносини у сторін були дуже хороші. Але після того, як будинок був добудований, позивач помирився із сестрою, що, на думку відповідача, і стало причиною того, що він вирішив повернути собі у власність будинок. Перед укладанням договору нотаріус, яка посвідчувала договір мала розмову з позивачем як в присутності відповідача, так і без її присутності. В присутності відповідача нотаріус розяснювала позивачу його право укласти договір довічного утримання, але він наполягав на укладанні договору дарування.

Третя особа у справі приватний нотаріус Кузьміченко О.А. подала до апеляційного суду свої пояснення, в яких просила задовольнити апеляційну скаргу відповідача. Пояснила, що вона на виконання вимог статті 5 Закону України «Про нотаріат» розяснила сторонам правочину їх права та обовязки, які виникають за договором дарування майна, а також попереджено про правові наслідки вчинення даних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Факт розяснення положень діючого законодавства підтверджується власноручними підписами сторін на зазначених вище правочинах.

Також Кузьміченко О.А. зазначила, що з метою перевірки здатності ОСОБА_3 усвідомлювати значення нотаріальних дій, за вчиненням яких останній звернувся до нотаріуса, їх правових наслідків, а також відповідності волі та волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальних дій, нею було проведено індивідуальну розмову із позивачем. Під час розмови, ОСОБА_3 було розяснені юридичні наслідки вчинення нотаріальних дій посвідчення договорів дарування за вчиненням яких він звернувся. Крім того, з метою уникнення можливого неоднозначного розуміння окремих положень законодавства, нею додатково були надані розяснення положень окремих актів цивільного законодавства України щодо правовідносин, які виникають за договором довічного утримання (догляду) та спадковим договором. При цьому позивач мав чіткий намір саме безоплатно передати нерухоме майно у власність відповідачу, без виконання будь-яких дій зі сторони останньої. Установлення дійсних намірів позивача було здійснено нотаріусом, як разом так і за відсутності відповідача.

Позивач в судове засідання не зявився. Його представник просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача. представників сторін та перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.03.2013 р. між сторонами було укладено договори дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та господарських будівель та споруд (а.с.8), а також земельної ділянки розміром 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_2, посвідчені приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Кузьміченко Оленою Анатоліївною (а.с.7).

Проаналізувавши докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач маючи похилий вік, вади здоров'я, будучи одинокою особою потребував постійного стороннього догляду. Отримавши згоду відповідача на надання догляду взамін на перехід права власності на належне йому майно і не маючи наміру безоплатної передачі власності за життя позивач помилявся щодо обставин які мають істотне значення, а саме щодо юридичної правової природи договорів дарування, оскільки в нього було відсутнє волевиявлення на безоплатне відчуження будинку за своє життя.

На підставі наведеного, суд вважав, що оспорювані договори дарування були укладені під впливом помилки, яка викривила уяву позивача про зміст правочинів, їх правову природу, що має істотне значення, а тому вказані правочини є недійсними, на що вказує норма ст. 229 ЦК України, оскільки не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема, ч. 3 ст. 203 ЦК України, так як внутрішня воля позивача не відповідала її зовнішньому прояву волевиявленню учасника, яке сформоване під впливом помилки.

Крім того суд першої інстанції послався на ст. 717 ЦК України зазначивши, що відповідно до названої статті договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Суд встановив, що позивач ніколи не передавав будинок та земельну ділянку відповідачці, він зареєстрований і проживає за іншою адресою. Вказані обставини, на думку суду, підтверджують, що позивач не мав наміру укладати договори дарування.

Проте погодитись із такими висновками суду не можна виходячи із такого.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Позивач оскаржував договір дарування з двох взаємовиключних підстав.

Перша підстава, це те, що договір вчинений внаслідок помилки, оскільки позивач помилявся у правовій природі договору дарування, не розумів, що за цим договором він передає належне йому майно у власність відповідача безоплатно без будь-якого обовязку вчиняти на користь позивача будь-які дії майнового або немайнового характеру.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Друга підстава, з яких він оскаржував договір дарування, це та, що договір дарування є удаваним правочином.

Відповідно до ст.234 удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили,в відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оскаржуючи договір з підстав укладення його внаслідок помилки щодо безоплатності цього правочину, тобто відсутності з боку обдарованого будь-яких обовязків щодо дарувальника, позивач мав довести ці обставини. Тобто те, що саме під час підготовки та оформлення договору дарування йому не було розяснено наслідки укладання такого договору, що підписуючи договір він не розумів, що безоплатно і без будь-яких обовязків з боку обдарованого відчужує належне йому майно відповідачу.

Оскаржуючи договір як удаваний, позивач мав довести у судовому засіданні ті обставини, що сторони насправді уклали інший договір, на інших умовах, а саме договір довічного утримання, але приховали його. Наслідком доведення цих вимог позивача могло бути не визнання договору недійсним і повернення позивачу майна, а передбачені ч. 2 ст. 235 ЦК України.

Позивач, доводячи обставини справи якими він обгрунтовував свої позовні вимоги, просив суд допитати свідків, яких суд допитав та поклав їх показання в основу рішення.

Однак ці показання не давали суду підстав встановити обставини щодо помилки позивача щодо природи правочину.

Так свідок ОСОБА_5, яка є рідною сестрою позивача, всі показання давала з інформації отриманої від інших людей. Так вона пояснювала, що чула від людей, що в дворі її брата відбуваються сварки зі сторони ОСОБА_2, також знайомі повідомляли її, що ОСОБА_2 перестала приносити продукти харчування та не відвідувала брата.

Ці показання не доводять обставин щодо укладання договору.

Крім того, в своєму позові позивач вказував, що із своєю сестрою ОСОБА_5 він не спілкується десять років, є одиноким, що і стало причиною дарування будинку сторонній особі. Тому, на думку колегії суддів, свідок ОСОБА_5 не могла бути обізнаною щодо обставин укладання договору дарування.

Показання свідка ОСОБА_6 також не давали суду підстав встановлювати обставини щодо укладання договору дарування, оскільки він лише пояснив, що позивач звертався до нього з проханням принести хліба та зі скаргами на відповідача. При цьому періоду, коли відбувались ці обставини свідок суду не вказав. Будь-яких показів щодо обставин укладання договору свідок суду не давав.

Свідок ОСОБА_7 пояснювала, що позивач скаржився на те, що його ошукали в результаті чого він подарував будинок. Казав що познайомився з гарними людьми, а пізніше вони змінили своє відношення до нього, хоча обіцяли доглянути.

Показання цього свідка також не стосуються обставин укладання договору.

Таким чином показання вказаних свідків, на які послався суд у своєму рішенні, не є належним доказами щодо укладання договору дарування внаслідок помилки.

Пояснення третьої особи приватного нотаріуса Кузьміченко О.А. щодо обставин посвідчення договору суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив. Будь-якого доказу на спростування цих пояснень, матеріали справи не містять. Ці пояснення також узгоджуються із поясненням відповідача щодо обставин укладання і посвідчення оспорюваного правочину.

Не можна погодитись із судом першої інстанції в тому, що надання відповідачем позивачу допомоги у вигляді продуктів харчування, проживання позивача в будинку і оплата ним комунальних послуг свідчить про наявність між сторонами інших домовленостей, ніж безоплатна передача майна .

Допомога обдарованої особи дарувальнику, який має похилий вік, проживання останнього в будинку після укладання договору дарування без оформлення договорів оренди між сторонами правочину відповідає тим моральним цінностям, які існують в нашому суспільстві і не можуть свідчити проти обдарованої особи.

Щодо висновків суду, що позивач не передавав будинок відповідачу, то вони також зроблені без врахування пояснень відповідача про те, що нею будинок був добудований і відремонтований. Позивач не спростував ці показання відповідача.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому вона підлягає до задоволення, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ч.3 ст. 203 ЦК України, ст.ст. 229, 717 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу в Київській області Кузьміченко Олени Анатоліївни про визнання недійсними договорів дарування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції .

Головуючий:

Судді: