Справа № 579/21/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2015 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі: судді Сірої Г.І.,

за участі секретаря Печенової Л.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася 06.01.2015 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3700грн. за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що вона постійно проживає в м. Кролевець. ЇЇ син, ОСОБА_3, в серпні - вересні 2012року проходив курс лікування в Алтинівській лікарні. Провідуючи сина, в с. Алтинівка Кролевецького району вона познайомилася з ОСОБА_2, жителькою цього села. В спілкуванні з нею ОСОБА_2 розповіла їй, що їй терміново потрібні гроші для лікування, на операцію, однак їй немає в кого позичити гроші. Вона пообіцяла їй позичити гроші. ОСОБА_2 приїхала до неї за місцем проживання в квартиру АДРЕСА_1, де вона і передала їй в борг 3700грн. особисто в руки. При цьому ОСОБА_2 запевнила її, що після проведення операції восени 2012року вона щомісяця буде віддавати їй борг частинами. Крім того, вона посилалася на те, що тримає підсобне господарство, від чого має прибуток, тому у неї будуть гроші для повернення боргу.

При передачі грошей, вона розуміла тяжке становище ОСОБА_2, а тому не вимагала письмової розписки від неї, уклавши таким чином договір позики в усній формі.

Однак, ОСОБА_2, заволодівши її грошима шахрайським способом, після отримання грошей відмовилася повертати борг, у зв'язку з чим вона змушена була неодноразово звертатися за допомогою в прокуратуру та міліцію. Вона зверталася з приводу повернення боргу відповідачкою до Алтинівської сільської ради, до дільничного інспектора міліції, слідчого. При одночасному допиті її та ОСОБА_2 остання 03.11.2014р. визнала факт того, що брала у неї гроші. Тому, посилаючись на положення ст.1047 ЦК України, позивачка вважає, що даний документ свідчить про безпідставність збагачення ОСОБА_2 за її рахунок. При цьому вважає, що відповідачка, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за шахрайство, послалася при цьому як на підставу отримання від неї грошових коштів на надумані нею обставини.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. При цьому зазначила, що, дізнавшись від ОСОБА_2 про необхідність проведення операції в кінці серпня 2012року, вона із співчуття як жінці, оскільки сама декілька разів перенесла операції, пообіцяла їй гроші в борг. ОСОБА_2 01.09.2012року приїхала до неї і вона передала їй 2700грн., а наступного дня ОСОБА_2 о 9-30 приїхала в м. Кролевець електричкою і вона ще передала їй 1000грн. Вона може помилятися на день чи два щодо дати передачі грошей, враховуючи вік, однак це було орієнтовно 1 та 2 вересня 2012року. Оскільки у вересні - листопаді 2012року їй гроші не повертала відповідачка, вона поїхала до неї в с. Алтинівка і та пообіцяла віддати їй гроші до Нового року. Після 07.01.2013року вона знову звернулася до ОСОБА_2, та пообіцяла привезти всю суму боргу до 08 березня 2013року, однак цього не сталося, після чого вона попередила ОСОБА_2 про те, що буде звертатися в Кролевецький РВ УМВС. Вона неодноразово приїздила в с. Алтинівка до ОСОБА_2 з приводу повернення боргу, шукала її по селу, зверталася в Алтинівську сільську раду за допомогою. Від сина ОСОБА_2, який пропонував їй від себе 100грн., однак вона їх не взяла, дізналася, що у ОСОБА_2 багато боргів жителям с. Алтинівка, які він змушений повертати. Після цього вона звернулася в Кролевецький РВ УМВС за допомогою та з заявою про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за шахрайство, оскільки зрозуміла, що ОСОБА_2, заволодівши її грошима шляхом обману, не має наміру їх повертати. Вже після цього вона зустрічалася з відповідачкою, намагалася з нею вирішити питання про повернення боргу, однак це їй не вдалося. Після звернення до дільничного інспектора Вовкули В.О. вона дізналася, що ОСОБА_2 взагалі заперечує факт отримання нею грошей від неї. Лише після неодноразових звернень до прокурора Кролевецького району, начальника слідчого відділення Кролевецького РВ УМВС ОСОБА_4 та ін. посадових осіб ОСОБА_2 визнала той факт, що вона отримала від неї гроші в сумі 3700грн. Потім ОСОБА_2 стала вимагати, щоб вона забрала з міліції заяву, висловлювала погрози на адресу сина; вона намагалася посварити її з сином, сказавши йому, що повернула їй гроші. Ніякого зв'язку між тим, що вона позичила ОСОБА_2 гроші, та фактом того, що була кримінальна справа відносно сина, немає, хоча познайомилася вона фактично з ОСОБА_2 через сина, коли той лікувався в с. Алтинівка та співмешкав певний час з ОСОБА_5 Посилання відповідачки на те, що вона особисто запропонувала їй гроші як вдячність за вчинені дії ОСОБА_2 є її вигадкою як спосіб не повертати гроші.

ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши в судовому засіданні 04.02.2015року, що познайомилася з ОСОБА_1, коли її син, ОСОБА_3, якого вона знала давно, проходив курс лікування в Алтинівській лікарні. Він співмешкав деякий час з її подругою ОСОБА_5 Влітку 2012року їй зателефонував ОСОБА_3 і розповів, що посварився з ОСОБА_5 Потім при зустрічі ОСОБА_3 сказав, щоб вона поїхала до його матері і та дасть їй обіцяні гроші. Вона зрозуміла, що гроші за те, що її син часто бував у неї вдома, а одного разу викрав у неї мобільний телефон, з приводу чого вона зверталася до ДІМ, але потім сказала, що телефон загубила і перевірка була припинена. Вона приїхала до ОСОБА_1 і та дала їй 3700грн. одразу, а не за два рази як зазначає позивачка. Вона не позичала їй гроші, а просто дала, про що свідчить і той факт, що не було ніякої розписки. На її думку, ці гроші були дані їй саме за те, що ОСОБА_3 ночував неодноразово в її будинку, вона його годувала; крім того, вона тричі була в суді, де давала показання зі слів ОСОБА_3 на його користь. ОСОБА_1 сама просила її дати показання, щоб "ОСОБА_3 не посадили". Суму 3700грн. визначила сама ОСОБА_1, вона її не називала. На її думку, цю суму визначили вдвох, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

В судовому засіданні 26.02.2015року відповідачка, посилаючись на те, що гроші були передані їй ОСОБА_1 добровільно, зазначила, що вони були передані після судових засідань весною в 2013році; зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона зрозуміла, що гроші ці як вдячність за те, що вона дала в суді показання, та за її відношення до ОСОБА_3 за час проживання його в с.Алтинівка, а також за гарне ставлення з її боку до ОСОБА_1, яка неодноразово була у неї вдома, і, приїжджаючи в с. Алтинівка, не йшла до сина, а приходила до неї, а потім і син приходив до неї додому. Тому вважає, що ніякого боргу у неї перед позивачкою немає, ці гроші їй не позичали, а просто дали.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у вересні 2012 року гроші в сумі 3700грн. Факт отримання вказаної суми грошей не заперечує і відповідачка, зазначаючи при цьому датою отримання грошей то літо 2012року, то весну чи літо 2013року. Факт отримання грошей від ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтвердила при одночасному її з ОСОБА_1 допиті в кримінальному провадженні №0000659 від 07.08.2013року за ознаками ч.1 ст.190 КК України 14.01.2014року (а. кр. пр.23-24).

Позивачка посилається на те, що відповідачка безпідставно збагатилася за її рахунок, не маючи правових підстав, на які вона посилається, для отримання від неї грошових коштів в сумі 3700грн.

ОСОБА_2 посилається на те, що між нею та ОСОБА_1 не виникло договірних зобов'язань, оскільки спірні кошти були передані їй добровільно за надані нею показання в суді у справі відносно її сина, а також в порядку вдячності за те, що в неї часто бували як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1, а тому підстави для стягнення коштів відповідно до вимог ЦК України відсутні.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Незважаючи на це, доказів того, що ОСОБА_2 були надані будь-які послуги, які підлягали оплаті відповідно до чинного законодавства ОСОБА_1 чи ОСОБА_3, відповідачем не надано, а суд таких не встановив. Відсутні і докази того, що ОСОБА_3 була заподіяна матеріальна шкода крадіжкою мобільного телефону, про що зазначала в суді відповідачка. Свідок ОСОБА_3 категорично заперечує цей факт, будь-які докази цьому відсутні, і сама відповідачка пояснила, що перевірка за її зверненням була припинена, ніякі процесуальні рішення не приймалися, оскільки вона написала заяву про те, що загубила мобільний телефон.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.

Слід зауважити, що обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення (набуття, придбання майна) є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Враховуючи пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу набуття майна без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення), які є одним із видів позадоговірних зобов'язань. Об'єктом цього правовідношення є грошові кошти, які є речами родовими, замінними.

Письмові докази відповідно до чинного законодавства про укладення між сторонами будь-яких правочинів відсутні, сторони їх не надали. Отже, немає підстав вважати, що між сторонами було вчинено правочин.

Суд вважає, що ОСОБА_2, отримавши від ОСОБА_1 3700грн. без наявних для того законних підстав, всіляко намагалася і намагається уникнути повернення цих коштів, про що свідчить той факт, що вона в ході проведення перевірки заяви ОСОБА_1 в Кролевецькому РВ УМВС не визнавала факту отримання цих грошей (а. кр. пр.14); вже при розгляді справи в суді змінювала свої пояснення в залежності від оголошення наявних доказів. ЇЇ пояснення суперечать як матеріалам зазначеного кримінального провадження так і матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_3 (справа №579/107/13-к).

При цьому суд, проаналізувавши показання сторін, свідків ОСОБА_3, який, заперечуючи наявність будь-яких підстав для отримання ОСОБА_2 грошей, в тому числі і від нього, підтвердив, зі слів ОСОБА_1, обставини передачі тією грошей відповідачці, та ОСОБА_6, який дав показання про те, що ОСОБА_3 часто бував у них вдома, коли знаходився на лікуванні в лікарні с.Алтинівка, проживав разом з ОСОБА_5, в цей період у них часто бувала і мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1; в період, коли в провадженні суду була кримінальна справа відносно ОСОБА_3, сам ОСОБА_3 говорив, що дасть гроші, а ОСОБА_1 просила допомогти, щоб "не посадили ОСОБА_3", і лише близько 1 року тому в електричці ОСОБА_1 сказала йому про борг дружини, однак грошей вона не позичала, а їй просто ОСОБА_1 дала їх, а також дослідивши матеріали кримінального провадження за №0000659 від 27.08.2013року, суд приходить до висновку про те, що відповідачкою не надані належні та допустимі докази про те, що грошові кошти, які вона набула в результаті передачі їх ОСОБА_1, набуті в результаті вчиненого правочину або з інших правових підстав. Тому суд вважає, що вони набуті без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) і ОСОБА_2 зобов'язана повернути ОСОБА_1 ці гроші.

З цих підстав позов підлягає задоволенню та грошові кошти в сумі 3700грн. підлягають стягненню відповідно до вимог закону у примусовому порядку з відповідачки.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати за надання правової допомоги в сумі 300грн. (а.с.10) підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідачки.

Відповідно до ст.11, 1212, 1213 ЦК України, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3700грн. безпідставно отриманих коштів та судові витрати по справі в сумі 543грн. 60коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні при проголошенні судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Г. І. Сіра