У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про повернення безпідставно набутого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2010 року між нею та ОСОБА_9 було укладено договір оренди житлового будинку з домовленістю про подальший його викуп у розстрочку та складено акт приймання-передачі вказаного будинку. Сторони угоди домовились про те, що передбачені договором платежі позивач може вносити через бухгалтерію підприємства, яке належало ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Позивач вказувала на те, що у період з вересня 2010 року по квітень 2011 року на виконання умов договору від 01 вересня 2010 року нею сплачено 510860 грн, що в доларовому еквіваленті складає 63913, 42 дол. США через працівників підприємства ОСОБА_9, а саме через ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Внесення коштів підтверджувалось виданими позивачу квитанціями прибуткового касового ордеру.

Посилаючись на те, що на рахунок підприємства сплачені нею кошти не зараховувались та перебувають у відповідачів без достатньої правової підстави, позивач просила суд задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_8 безпідставно набуті нею грошові кошти у сумі 104609 грн та проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 3269 грн, а також стягнути з ОСОБА_7 безпідставно набуті нею грошові кошти у сумі 405451 грн та проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 12670 грн.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 175180 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 455690 грн.

Вирішено питання про розповіло судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посилаючись на порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просять скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги суди вважали, що є підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України та стягнення з відповідачів безпідставно отриманих коштів.

Однак погодитись з такими висновками судів не можливо з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 01 вересня 2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір оренди житлового будинку АДРЕСА_1 з подальшим викупом у розстрочку строком на 1 рік 6 місяців, з щомісячною орендною платою в розмірі 2 тис. грн.

Виходячи з домовленостей між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 сторони за цим договором частково виконали його - ОСОБА_9 передав позивачці згідно акту приймання-передачі від 01 вересня 2010 року належний йому житловий будинок з господарчими спорудами АДРЕСА_1, а ОСОБА_11 сплачувала грошові кошти, що підтверджується приходними касовими ордерами та графіками викупу будинку.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, що в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

З матеріалів справи вбачається, що спірні кошти передавалися ОСОБА_6 працівникам підприємства «Гольфстрім» ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на виконання умов договору оренди житлового будинку з подальшим викупом, укладеного 01.09.2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6

За таких обставин, суди не розібралися з характером спірних правовідносин, не визначили, яка норма матеріального права підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не визначили хто є належним відповідачем у даній справі та дійшли передчасного висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідачів коштів, переданих на виконання договірних зобов»язань.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2014 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик