АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/847/2015р. Головуючий в І інстанції Скрипнік Л.А.
Категорія: 46 Доповідач - Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 11 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Колісниченка А.Г.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого та рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що вона з 1997 року проживала однією сім'єю із ОСОБА_4 та за час спільного проживання вони вели спільне господарство, спільно займались бізнесом та, відповідно, спільно придбавали майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті відкрилась спадщина, із заявою про прийняття якої звернулась мати померлого - ОСОБА_2, інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 прав позивачки на спільно нажите спірне майно категорично не визнає, з уточненнями, остаточно просила встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 із ОСОБА_4 у період з 1997 року по 2013 рік; визнати 3/10 квартири АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3, 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1 право власності на: 6/20 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,8 кв.м., у тому числі житловою - 24,7 кв.м.; 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 48,6 кв.м. у тому числі житловою площею 29,1 кв.м.; 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 43,6 кв.м., у тому числі житловою площею 25,5 кв.м.; 1/3 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_4, загальною площею 56,8 кв.м., у тому числі житловою площею 29,5 кв.м.

Ухвалою суду від 02.04.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3, як доньку померлого ОСОБА_4, яка, разом із ОСОБА_2 звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини після його смерті.

В квітні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічною позовною заявою зазначаючи, що вони визнають факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 за період з грудня 2008 року по жовтень 2013 року. Посилаючись на те, що за час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було придбано рухоме та нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_6 та автомобіль марки Mazda 6 2009 р.в. д.н.НОМЕР_1, які за їх згодою були зареєстровані за ОСОБА_1 та те, що ОСОБА_1 не визнає їх право, як спадкоємців, на зазначене майно, з уточненнями, остаточно просили встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у період з грудня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати квартиру АДРЕСА_6 та автомобіль марки Mazda 6 2009 р.в. д.н.НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_6 та 1/3 частину автомобіля марки Mazda 6 2009 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_6 та 1/6 частину автомобіля марки Mazda 6 2009 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 03 лютого 2015 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Визнано квартиру АДРЕСА_6 та автомобіль марки Mazda 6 державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_6, та на 1/3 частину автомобіля марки Mazda 6 в порядку спадкування після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_6, а також на 1/6 частину автомобіля марки Mazda 6 в порядку спадкування після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просила відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про смерть від 18.10.2013 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). Після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3, (а.с.39,83), які згідно свідоцтв про народження (а.с.46,59) доводяться ОСОБА_4 матір'ю та донькою відповідно.Крім того із заявою про прийняття спадщини звернулась співмешканка - ОСОБА_1 (а.с.69).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.02.2003 року укладеного між ОСОБА_6 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим за № 915, та зареєстрованого 11.03.2003 року у встановленому законом порядку, до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перейшло право власності на 3/10 та 7/10 частин відповідно квартири АДРЕСА_1 (а.с.22).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.04.2004 року укладеного між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 як продавцями та ОСОБА_4 як покупцем, який було посвідчено у день складання державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. та зареєстровано у встановленому законом порядку, ОСОБА_4 придбав у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.23).

Згідно договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 як продавцями а також ОСОБА_4 як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_12 у день його укладення, та зареєстрованого того ж дня у встановленому законом порядку, покупець придбав квартиру АДРЕСА_3 (а.с.24).

За договором купівлі-продажу від 17.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 як продавцями з одного боку та ОСОБА_4 як покупцем, який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 з іншого боку, який було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_12 у день укладення такого договору, та зареєстровано у встановленому законом порядку, ОСОБА_4 придбав на своє ім'я та на ім'я ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 (а.с.25).

Відповідно до акту ПП «Жилсервіс» від 18.12.2013 року ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 по день його смерті в кв.АДРЕСА_3 (а.с.10).

Відповідно до акту ПП «Жилсервіс» від 01.14.2014 року ОСОБА_1 з грудня 2008 року проживала разом з ОСОБА_4 по день його смерті в кв.АДРЕСА_3 (а.с.115).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.05.2011 року укладеного між ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18, як продавцями з одного боку та ОСОБА_1, як покупцем з іншого боку, який було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано того ж дня у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 придбала спірну за зустрічним позовом квартиру АДРЕСА_6.

Відповідно до довідки-рахунку від 23.03.2013 року ОСОБА_1 придбала транспортний засіб Mazda 6 номер кузова: НОМЕР_2 2009 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, який і наразі є зареєстрованим за останньою (Т.2 а.с.35).

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, статтею ст.74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснено: під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Відмовляючи в задоволенні первісного позову в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1997 року та задовольняючи зустрічні позовні вимоги в цій же частині про встановлення такого факту з грудня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 суд першої інстанції виходив з того, що належних доказів проживання однією сім'єю саме з 1997 року позивачкою не надано, а факт проживання з грудня 2008 року підлягає установленню, оскільки не оспорюється сторонами у справі.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.4 ст.60, ст.ст.57, 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що судом першої інстанції зроблено не було, не надано належної оцінки доказам позивачки, які доводять факт її проживання з померлим ОСОБА_4 у період, про який вона зазначає в позові, та навпаки, без будь-якого обґрунтування суд погоджується із зустрічними позовними вимогами і на підставі лише одного акту житлово-експлуатаційної організації та, власне, позовних вимог позивачки за первісним позовом, взятим у контексті, робить висновок про доведеність факту проживання у період, обмежений останніми п'яти роками, в який придбається майно на ім'я ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, підтверджуючих факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період, зазначений позивачкою за первісним позовом. Дані обставини підтверджуються фотографіями, медичними документами, показаннями свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 Сукупність цих доказів свідчить про спільне проживання сторін однією сім'єю, ведення спільного побуту саме з того часу, про який говорить позивачка у первісному позові. Цей факт також підтверджується обставинами при вчиненні спільних дій з нерухомим майном, а саме квартирою в м.Херсоні, яка була подарована ОСОБА_4 позивачці 24.02.2004 року та продана третій особі 24.03.2004 року (т.1 а.с.166-167).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 1997 року по 1.01.2004 року, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності правових підстав для встановлення такого факту, оскільки Кодекс про шлюб та сім'ю Української PCP не містив норму, аналогічну за змістом ст. 74 Сімейного Кодексу України (який набрав чинності з 1 січня 2004 року).

Таким чином, позивачка надала суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, а тому на підставі ст.ст.60, 74 СК України її позовні вимоги про визнання об'єктами спільної сумісної власності квартир, які були придбані за час проживання однією сім'єю, підлягають частковому задоволенню, тобто, за виключенням квартири, яка була придбана до 1.01.2004 року.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За приписами ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність скасування рішення суду в частині задоволення зустрічного позову.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи зустрічні позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення відносно часток позивачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з грудня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підставі статей 1218, 1226, 1258, 1261, 1268 ЦК України визнав за спадкоємцями померлого ОСОБА_4 право власності на ? частину належного йому на праві спільної сумісної власності майна, придбаного за час проживання з ОСОБА_1, а саме квартиру АДРЕСА_6 та автомобіль Mazda-6. Висновок суду в цій частині відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і на які послався суд в своєму рішенні.

Доводи апеляційної скарги в частині задоволення зустрічного позову колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не спростовують мотивованих висновків суду і не обґрунтовані нормами матеріального закону, який регулює спірні правовідносини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду про задоволення зустрічного позову постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права та не вбачає підстав для його скасування і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 03 лютого 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на нерухоме майно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4:

· квартиру АДРЕСА_2;

· квартиру АДРЕСА_3;

· 2/3 частини квартири АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

· ? частини квартири АДРЕСА_2;

· ? частини квартири АДРЕСА_3;

· 1/3 частини квартири АДРЕСА_4.

·

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: