Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 425/794/15-ц
Провадження № 22ц/782/483/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Коротких О.Г.

суддів: Орлова І.В., Карайван Т.Д.

при секретарі: Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Надра» на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.06.2015року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» , третя особа: ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача,

встановила:

У березні 2015року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра», третя особа: ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, посилаючись на те, що 16.01.2014року вона уклала з ПАТ «ОТП Банк» договір споживчого кредиту № на суму 10 840грн. З метою погашення кредиту позивач 28.10.2014року і 23.12.2014року через відділення №1219 ПАТ «Комерційний банк «Надра» в м. Рубіжне Луганської області перерахувала гроші в сумі 1200грн. і 600грн. для третьої особи - ПАТ «ОТП Банк». Відповідач не виконав свого зобов»язання і гроші на рахунок банку не перерахував. ОСОБА_2 просила також стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Надра» моральну шкоду в сумі 2000грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.06.2015року позовні вимоги задоволені частково, суд стягнув з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 1800грн. і відмовив у стягненні моральної шкоди.

ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст..213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 16.01.2014року ОСОБА_2 уклала з ПАТ «ОТП Банк» договір споживчого кредиту № НОМЕР_1 на суму 10 840грн. З метою погашення кредиту позивач 28.10.2014року і 23.12.2014року через відділення № НОМЕР_2 «Комерційний банк «Надра» в м. Рубіжне Луганської області перерахувала гроші в сумі 1200грн. і 600грн. для третьої особи - ПАТ «ОТП Банк». Відповідач не виконав свого зобов»язання і гроші на рахунок банку не перерахував.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015року №26 на підставі постанови Правління НБУ №83 від 05.02.2015року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» віднесено до несплатопроможних і запроваджено тимчасову адміністрацію, яку було продовжено до 05.06.2015року /а.с.40,42/. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до Плану врегулювання з 05.06.2015року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Комерційний банк «Надра» усний договір на надання банківської послуги, що підтверджено розрахунковими документами-квитанціями: № к19/S від 2.10.2014року і № к19/N від 23.12.2014року.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона /виконавець/ зобов»язується за завданням другої сторони /замовника/ надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певно/ дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобв»язується заплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відповідач на час переказу позивачкою грошей здійснював надання банківських і фінансових послуг, проводив розрахункові банківські операції і згідно з п.8ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» здійснював таку фінансову послугу як переказ грошей.

Відповідно до ст.8 ЗУ «По платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов»язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку в день його надходження. Банк зобов»язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки протягом операційного часу в день надходження цього документу до банку.

Відповідач не зробив переказу грошової суми 1800грн.за платіжним дорученням ОСОБА_2 Ця обставина відповідачем не оспорюється, тому відповідно до п.36.1 ст.36 ЗУ «По платіжні системи та переказ коштів в Україні», якою встановлено, що у разі втрати суми переказу установа учасник платіжної системи має повернути ініціатору цю суму, сплачену вартість наданих послуг, а також сплатити штраф у розмірі 25% сплаченої вартості наданих послуг, позивач має право на стягнення спірної суми.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов»язання є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов»язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певні дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов»язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач звернулася до ПАТ «Комерційний банк «Надра» для переказу грошових коштів 26.10.2014року і 23.12.2014року, тобто задовго до запровадження тимчасової адміністрації банку. Невиконання банком фінансової послуги у вигляді переказу грошової суми відповідно до вимог ст.8 ЗУ «По платіжні системи та переказ коштів в Україні», якою передбачено, що банк зобов»язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки протягом операційного часу в день надходження цього документу до банку, свідчить про недобросовісність відповідача, який не надав суду пояснень, з приводу причин невиконання грошового переказу відповідно до вимог ЗУ «По платіжні системи та переказ коштів в Україні», а тому посилання суду першої інстанції на п.36.1 ст.36 зазначеного Закону судова колегія вважає обгрунтованим.

Доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_2 є кредитором банку, а її вимоги-кредиторськими, і вони не підлягають задоволенню відповідно до п.1 ч.5ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де зазначено, що в період запровадження тимчасової адміністрації банку не здійснюється задоволення вимог вкладників і інших кредиторів банку ,судова колегія не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.85 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» мораторій вводиться Національним банком України під час здійснення тимчасової адміністрації з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку та на строк не більше шести місяців. Мораторій не поширюється на обслуговування поточних операцій, здійснюваних тимчасовим адміністратором, на вимоги щодо виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров»ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв»язку із зобов»язаннями банку під час здійснення тимчасової адміністрації.

З викладеного вбачається, що мораторій є спеціальним заходом, що спрямований на відновлення фінансового стану банку за рахунок тимчасового припинення останнім виконання майнових зобов»язань перед кредиторами.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов»язань /боржником в цьому випадку є банк/. В той же час, клієнт банку це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Отже, власники поточних /не депозитних/ рахунків, відкритих в установі банку не є кредиторами банку стосовно коштів, які зберігалися на відповідних рахунках, адже ці кошти, проведені через касу, належать не банку, а власникам поточних рахунків, а тому на операції з цими коштами не розповсюджується мораторій, оскільки зупинення операцій з цими рахунками не може призвести, навіть теоретично, до відновлення фінансового стану банку, адже відновлювати свій фінансовий стан можна лише за рахунок власних активів, а не за рахунок коштів, які належать третім особам.

Висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308,315 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Надра» відхилити, рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.06.2015року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Суддя: