РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/1192/15-ц

2/534/579/15

31.07.2015 року м.Комсомольськ

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Солохи О.В,

за участю секретаря - Жукової Н.А.,

сторін: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2 за довіреністю, представників відповідача - Колоди Л.В. за довіреністю, ОСОБА_4 за посадою, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міськсвітло» Комсомольської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування причиненої моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень в останній редакції просив: визнати незаконними та такими, що видані з порушення Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, медичну довідку про проходження ОСОБА_1 попереднього (періодичного) медичного огляду працівника від 05-06 травня 2015р. та картку працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, датовану 05-06 травня 2015р.; визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я та поновити ОСОБА_1 на роботу електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання 4 розряду Комунального підприємства «Міськсвітло» Комсомольської міської ради; стягнути з Комунального підприємства «Міськсвітло» Комсомольської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9 070 грн. 09 коп.; стягнути КП «Міськсвітло» Комсомольської міської ради причинену ОСОБА_1 незаконним звільненням моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Зазначені вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем норм, всупереч яким відповідач звільнив його з роботи за відсутності правових підстав, як вони передбачені п.2 ст.40 КЗпП України.

Представники відповідача позов не визнали. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, суду показали, що звільнення позивача було проведене з дотриманням вимог п.2 ст. 40 КЗпП України - на підставі медичного висновку щодо непридатності ОСОБА_1 для роботи за займаною професією за станом здоров'я. З огляду на, те що позивач відмовився від вакантної посади - сторожа, яка була запропоновану останньому на час звільнення, просять в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26 січня 2009 року, згідно наказу № 5/01-К від 26.01.2009р. позивач був прийнятий на роботу електромонтером по ремонту і обслуговуванню електрообладнання 4 розряду на ДКП "Міськсвітло", надалі відбулася зміна на КП "Міськсвітло" (а.с.11).

Наказом директора від 07.05.2015р. №76-ОК ОСОБА_1 звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України - в зв'язку з «невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я» (а.с.13).

Згідно зазначеного наказу, ОСОБА_1, відмовився від переведення на вакантну посаду сторожа ПКтаВ (а.с.13).

Підставою для видання наказу про звільнення стала медична довідка та картка про проходження медичного огляду працівника від 06.05.2015р. (а.с.23-24), довідка МСЕК від 03.02.2015р. №020218 (а.с.95), лист Комсомольської міської лікарні від 07.04.2015р. (а.с.44).

Заперечуючи медичний висновок, як підставу для звільнення, позивач показав суду, що медогляду не проходив і в той день перебував на роботі. На підтвердження своїх тверджень просив звернути увагу суду на медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_1, де останній запис значиться 06.05.2015р. з відміткою лікаря терапевта «приданий» «працювати може» (а.с.52-55) та на присутність його на роботі згідно книги нарядів (а.с.84-90).

Відповідно до положень посадової інструкції електромонтером по ремонту і обслуговуванню електрообладнання (а.с.65-80) роботи виконувані електромонтером, відносяться до робіт підвищеної небезпеки та передбачають періодичний медичний огляд не менше одного разу на рік, що також передбачено додатком №5 до Порядку проведення оглядів працівників певних категорій, затв. Наказом МОЗ України №246 від 21.05.2007 року (далі по тексту Порядок).

Пункт 2 ст.40 КЗпП України передбачає можливість звільнення працівника у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі або займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню цієї роботи. Отже, підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Виходячи з аналізу згаданої норми слід дійти висновку, що виявленою невідповідністю може бути неякісне виконання робіт або неналежне виконання трудових обов'язків, тобто воно має бути результатом стану здоров'я працівника.

Згідно довідки КП "Міськсвітло" від 23.07.2015р. №285 доган у вигляді дисциплінарних стягнень у ОСОБА_1 не було.

Наказом від 30.04.2015р. №87 директора КП "Міськсвітло" позивача було направлено для проходження повторного медичного огляду, що прямо суперечить п.2 додатка №5 до Порядку, який визначає, що періодичність оглядів електротехнічного персоналу, що виконує роботи з оперативного обслуговування і ремонту діючих електроустановок напругою 127 В і вище змінного струму і 110 В постійного струму, а також монтажні та налагоджувальні роботи, дослідження та вимірювання у цих електроустановках становить 1 раз на 2 роки.

Суд враховує, що 24.03.2015р. (а.с.25-26) ОСОБА_1 проходив попередній (періодичний) медичний огляд за результатами якого останнього визнано придатним електромонтером в ДЕУ.

Разом з тим суд вказує, що згідно п.3.8 Порядку роботодавець забезпечує за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров'я пов'язане з умовами праці; за своєю ініціативою, якщо стан здоров'я працівника не дає змоги йому виконувати свої трудові обов'язки. Натомість під час дослідження доказів, заяви ОСОБА_1 щодо погіршення його здоров'я, відповідачем не надано та встановлено, що позивач до дисциплінарної відповідальності не притягався.

Суд критично ставиться до тієї обставини, що позивача не було ознайомлено з наказом від 30.04.2015р. №87 про проходження повторного медичного огляду.

Суд критично ставиться до посилання відповідача щодо підстав звільнення ОСОБА_1 на висновок медичної довідки від 06.05.2015р. за яким комісія надала лише рекомендації щодо не тривалої ходьби та не тривалого перебування на ногах ОСОБА_1, разом з тим не визнала останнього непридатним для роботи за професією у зв'язку з можливими протипоказання згідно п.2 додатку №5 до Порядку.

Зокрема, п.2 додатку №5 до Порядку для професії ОСОБА_1 визначені протипоказання, жодне з яких не вказано в медичній довідці від 06.05.2015р.

Суд критично ставиться до того, що відповідачем було звільнено позивача одразу після висновку лікарської комісії за медичною довідкою від 06.05.2015р., оскільки за положеннями п.3.6 Порядку роботодавець відсторонює від роботи працівників, які не пройшли в установлений термін медичні огляди, та не допускає до роботи працівників, яким за медичним висновком така робота протипоказана за станом здоров'я.

Судом також встановлено, що медична довідка від 06.05.2015р. (а.с.33) у порушення вимог Порядку не містить номеру.

Разом з тим суд вважає що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 було порушено вимоги ч.ч.1,3 ст. 492 КЗпП України за якими про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Судом встановлено, що позивача було попереджено про наступне вивільнення 23.04.2015р. (а.с.43), натомість наказ про звільнення виданий раніше спливу 2-х місяців, а саме 07.05.2015р. (а.с.13). Крім того, відповідачем не надано доказів того, що він повідомляв державну службу зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці, враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від переводу на вакантну посаду сторожа ПКтаВ.

За вимогами ч.2 ст.47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Разом з тим позивача не ознайомлено з наказом про звільнення від 07.05.2015р. №76-ОК, а відповідачем не надано доказів відмови ОСОБА_1 щодо ознайомлення з вказаним наказом. Крім того відповідачем не надано доказів вручення позивачу наказу від 07.05.2015р. №76-ОК в день звільнення останнього.

Суд вважає, що право позивача на працю порушено його незаконним звільненням та підлягає захисту за судовим рішенням.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Право працівника на оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу передбачено ст.235 КЗпП України, згідно до ч. 1 якої, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.32 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту Порядок), з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до розділу п.2 Порядку у разі збереження середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Судом для підрахунку середнього заробітку взято дані за два останні місяці, що передували події - березень 2015р. (21 робочий день) і квітень 2015р. (21 робочий день).

Згідно довідки про заробітну плату за останні два робочих місяці середньомісячний заробіток становить 3 271 грн. 26 коп. (а.с.99). Середньоденний заробіток становить 155 грн. 77 коп. Таким чином середньомісячний заробіток позивача за час вимушеного прогулу за 2 місяці (червень, липень) * 3 271 грн. 26 коп. = 6 542 грн. 52 коп. Середньомісячний заробіток позивача за травень становить: 16 робочих днів * 155 грн. 77 коп. = 2 492 грн. 32 коп. Таким чином загальний середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 9 034 грн. 84 коп.

У відповідності до ч.1 ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що він зазнав моральних страждань у зв'язку з незаконним звільненням. Разом з тим жодних підтверджуючих доказів на обґрунтування своєї вимоги позивачем не надано.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає розмір грошового відшкодування моральної шкоди вказаних позивачем у 10 000 грн. завищеним та таким, що не відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача. Разом з тим суд враховує факт незаконного звільнення ОСОБА_1, втрату нормальних життєвих зв'язків позивача, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та визначає йому розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 грн.

Відмовляючи у позовній вимозі - визнати незаконними та такими, що видані з порушення Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, медичну довідку про проходження ОСОБА_1 попереднього (періодичного) медичного огляду працівника від 05-06 травня 2015р. та картку працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, датовану 05-06 травня 2015р., суд виходить з того, що зазначена вимога не ґрунтується на чинному законодавстві та заявлена, не до належного відповідача по справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову.

Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 208, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання 4-го розряду Комунального підприємства «Міськсвітло» Комсомольської міської ради у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я.

Поновити ОСОБА_1 з 07.05.2015р. на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання 4-го розряду Комунального підприємства «Міськсвітло» Комсомольської міської ради.

Стягнути з Комунального підприємства "Міськсвітло" (пров. Молодіжний, 12, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800, ідентифікаційний код 24388049)на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39800, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9 034 (дев'ять тисяч тридцять чотири) грн. 84 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Міськсвітло" (пров. Молодіжний, 12, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800, ідентифікаційний код 24388049)на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39800, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заподіяну моральну шкоду у сумі 1 000 (одна тисяча) грн.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Міськсвітло» Комсомольської міської ради (пров. Молодіжний, 12, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800, ідентифікаційний код 24388049)на користь держави судовий збір у розмірі 333 грн. 95 коп.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяцяу сумі 3 271 (три тисячі двісті сімдесят одна) грн. 26 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис О.В. Солоха

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха