Справа № 431/4080/14-ц
Провадження №2/431/176/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Повний текст)

20 квітня 2015 року Старобільський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Пелиха О.О.,

при секретарі Чесаловій О.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь Олена Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі продажу та визнання права власності на частину майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь Олена Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі продажу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь О.О. про визнання недійсним договору купівлі продажу та визнання права власності на частину майна, в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь О.О., зареєстрований в реєстрі за №18 в частині відчуження приміщень №№3,4,5,6,7 позначених на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщень №№2,8,9 літери «Д» загальною площею 144,5 м2; визнати за ним право власності на частину нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на нежитлові приміщення позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення 2,8,9 літери «Д» загальною площею 144,5 м2.

25.03.2015 р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2014 року , посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь О.О., зареєстрований в реєстрі за №18 та визнати за ним право власності на частину нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на нежитлові приміщення позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення 2,8,9 літери «Д» загальною площею 144,5 м2.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що в 2011 році від придбав у ОСОБА_3 за суму у розмірі 26 200 гривень приміщення цеху металоконструкцій №№3,4,5,6,7 позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення №№2,8,9 літера «Д» загальною площею 144,5 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Нотаріально укладену між ними угоду посвідчено не було. Проте, фактично договір було укладено, оскільки ОСОБА_3 від свого імені склав розписки за якими він отримав кошти за продані ним приміщення. Провести відповідні заходи щодо посвідчення договору ними було вирішено пізніше. У приміщеннях він займається виготовленням виробів з пінопласту для будівельних цілей. На початку 2014 року ОСОБА_3 звертався з проханням знайти покупця на іншу частину приміщень за вищевказаною адресою. Ним у якості покупця було запропоновано кандидатуру двоюрідного брата ОСОБА_2 При проведенні переговорів, він був присутній і відповідачі між собою домовилися про купівлю продаж решти приміщень, тому, що приміщення за №№2,3,4,5,6,8,7,9 фактично вже були продані йому. Після, ОСОБА_3 звернувся до нього з проханням представляти його інтереси при укладенні угоди, при цьому надав відповідне доручення, яким уповноважив здійснити від його імені продаж ОСОБА_2 частини майнового комплексу відповідно до укладеної між ним домовленості. При цьому, ОСОБА_3 надав нотаріусу всі необхідні документи, отримав від ОСОБА_2 гроші, і поїхав додому у м.Луганськ. Перебуваючи у нотаріуса він підписав відповідний договір купівлі продажу. ОСОБА_2 запевнив його, що угода укладається на тих умовах, про які вони домовилися раніше. При підписанні угоди ОСОБА_3 присутній не був. В листопаді 2014 року ОСОБА_2 почав предявляти йому претензії щодо необхідності платити йому за користування його приміщеннями, а у випадку не виконання його вимог наголошував на тому, що вижене з них. Разом з тим, почав ставити на його приміщення свої замки, таким чином, чинив перешкоди у користуванні. У нотаріуса він отримав копію договору купівлі продажу, з якого виявилося, що підписуючи угоду він мав невірне уявлення щодо предмету договору, а саме його складу. Вважав, що також є співвласником майна за цим договором. На його думку відповідачі сприяли тому, що він помилково підписав договір, вони запевнили його про те, що відбувається купівля продаж частини приміщень. Зокрема, ОСОБА_3 запевняв його, що все необхідне буде зроблено нотаріусом, а він повинен лише поставити підпис. За таких обставин спірний договір є недійсним в частині продажу відповідачу ОСОБА_2 приміщень за №№3,4,5,6,7 позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення №№2,8,9 літера «Д» загальною площею 144,5 м2, а тому звернувся до суду за захистом.

В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав та просив суд його задовольнити.

ОСОБА_2 позов не визнав, вважав його не обґрунтованим та просив відмовити у його задоволенні, при цьому надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що ним на законних підставах було придбано 24.01.2014 року нежитлову будівлю АДРЕСА_1. Договір купівлі продажу було посвідчено нотаріально. Ним повністю було проведено оплату за придбане майно. ОСОБА_1 при укладенні угоди виступав, як представник продавця. Після укладення угоди він, як законний власник вступив в володіння та розпорядження майном. Проте, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 були домовленості щодо придбання частини приміщень йому не відомо, а стало лише відомо після того, як останній почав перешкоджати йому в розпорядженні приміщеннями. Під час підписання договору ОСОБА_1 з ним знайомився і ніяких претензій чи зауважень щодо його укладення не надавав. Посилання ОСОБА_1 на положення ст.229 ЦК України на його думку є необґрунтованими, оскільки не чим не підтверджені. Він домовлявся з ОСОБА_3 про купівлю всього майна, за що сплатив йому повну вартість. На момент укладення договору у ОСОБА_1 не існувало право власності на частину спірного майна, а посилання на розписки та положення ч.2 ст.220 ЦК України є необґрунтованими.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 не визнав та звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь О.О. про визнання недійсним договору купівлі продажу в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Луганської області Замарь О.О., зареєстрований в реєстрі за №18, посилаючись на те, що дійсно в 2011 р. він продав ОСОБА_1 за 26 200 гривень частину нерухомого майна (нежитлової будівлі) приміщення №№3,4,5,6,7 позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення №№2,8,9 літера «Д» загальною площею 144,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 Вказані приміщення ОСОБА_1 використовувалися для здійснення підприємницької діяльності. ОСОБА_1 повністю розрахувався за придбані приміщення, а саме сплатив 16 000 грн. та передав йому будівельний матеріал (пінопласт) на загальну суму 10 200 грн.. В свої чергу він (ОСОБА_3.) написав відповідні розписки, які додаються до позову. Угоду нотаріально посвідчено не було, тому, як він планував поступово по частинам продавати ОСОБА_1, а ОСОБА_1 відповідно поступово викупати решту приміщень і вже потім посвідчити договір нотаріально на нежитлову будівлю в цілому. В 2014 році він повідомив ОСОБА_1, про те, що має намір продати іншу частину вищевказаної будівлі цеху металоконструкцій. ОСОБА_1 запропонував йому у якості покупця свого брата ОСОБА_2, який погодився придбати решту цеху. При цьому, до складу цієї частини не входили приміщення №№2,3,4,5,6,7,8,9, які він вже раніше продав ОСОБА_1, за договором, який нотаріально посвідчено не було. Більшу частину коштів, ОСОБА_2 сплатив йому готівкою, а решту коштів залишили на витрати, які будуть понесені при нотаріальному посвідченні. Таким чином, вони нотаріально домовилися посвідчити договір купівлі продажу цеху металоконструкцій, відповідно до якого він передав у власність ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме вищевказані приміщення за яке останній розрахувався ще в 2011 році, а у власність ОСОБА_2 решту цеху металоконструкцій. У нього дійсно не було часу на оформлення договору у нотаріуса, тому він попросив ОСОБА_1 від його імені за дорученням підписати договір. Ним нотаріусу були передані всі необхідні документи, при підписанні договору він присутній не був. Оформлення договору купівлі продажу на імя лише ОСОБА_2 не відповідає його волі та справжньому волевиявленню і тому вважає, що спірний договір не може бути дійсним. Вважав, що відповідачами було порушено його право на вільне волевиявлення та свободу договору, зокрема у звязку з недобросовісністю дій ОСОБА_2

ОСОБА_1 позов ОСОБА_3 визнав частково та наголосив та тому, що він приміщення №№3,4,5,6,7 позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення №№2,8,9 літера «Д» загальною площею 144,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 у останнього придбав фактично ще в 2011 році, сплатив за них гроші і користувався ними. Вважав себе їх власником.

ОСОБА_2 зустрічний позов ОСОБА_3 не визнав, надавши суду письмові заперечення проти позову де повторно зазначив, що позов також є необґрунтованим, оскільки він на законних підставах придбав нежитлову будівлю в цілому, а про те, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були домовленості щодо придбання частини приміщень йому стало відомо лише нещодавно.

Третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь О.О. до суду не зявилася. Надала суду заяву в якій позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 вважала такими, що не підлягають задоволенню (а.с.48).

Вислухавши сторони, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, та перевіривши наведені в позовах доводи приходить до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у 2011 році домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі продажу приміщень №№3,4,5,6,7 позначених на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщень №№2,8,9 літера «Д» загальною площею 144,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1, при цьому відбулося повне виконання договору.

Факт передачі ОСОБА_1 ОСОБА_3 грошових коштів в рахунок купівлі частини цеху металоконструкцій, підтверджується письмовими доказами, а саме розписками на а.с.8-10, 35.

ОСОБА_1 у свою чергу після фактичного укладання угоди, яку не було посвідчено нотаріально та передачі грошей у вищевказаних приміщеннях здійснював підприємницьку діяльність.

24 січня 2014 року за реєстраційним №18 приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Замарь О.О. було посвідчено договір купівлі продажу нежитлової будівлі АДРЕСА_1 сторонами якого були ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який діяв в інтересах ОСОБА_3 (а.с.11-12).

З пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні встановлено, що він мав невірне уявлення щодо предмету договору, а саме його складу. Підписуючи, угоду вважав, що також є співвласником майна за цим договором. Помилявся щодо обставин, які мають для нього істотне значення.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 також у судовому засіданні наголошував, що договір укладений 24.01.2014 року не відповідає волі та справжньому волевиявленню ОСОБА_3

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину згідно ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 особисто підписав договір купівлі-продажу, однак тексту договору не читав, оскільки ОСОБА_2 запевнив його, що все буде нормально так, як домовлялися, тому, довіривши оформлення документів останньому та ОСОБА_3, вважав, що здійснює продаж частини майнового комплексу відповідно до укладеної раніше домовленості, а не купівлю - продаж майнового комплексу в цілому.

Вартість нерухомого майна нежитлової будівлі АДРЕСА_1, зазначена в договорі купівлі - продажу від 24.01.2014 року складає 99 000 грн. ОСОБА_1 ОСОБА_3 за купівлю приміщень було сплачено 26 200 грн., що становить приблизно вартість майже ? частини (99 000 грн. 26 200 грн.). Разом з тим, загальна проща нежитлової будівлі складає 1 485, 3 кв.м.. Площа приміщень №№2,3,4,5,6,7,8,9, позначені літерами «д2» та «Д», якими користувався ОСОБА_1 становить 51,4 кв.м та 144,5 кв.м, що також становить приблизно майже ? частину він загальної площі (51,4 кв.м. + 144,5 кв.м) 1 485, 3 кв.м, що підтверджує обставини щодо фактичної купівлі продажу ОСОБА_3 ОСОБА_1 частини приміщень.

Статтею 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

При підписанні договору купівлі-продажу ОСОБА_1 помилявся в умовах та наслідках його складання, які для нього мають істотне значення, а тому суд приходить до висновку про відсутність у позивача волевиявлення на оплатне відчуження нежитлової будівлі в цілому, внаслідок чого договір купівлі-продажу був укладений під впливом помилки.

Суду не надані докази, які могли б підтвердити ті обставини, що ОСОБА_1 були відомі наслідки договору купівлі-продажу, оплатне відчуження нежитлової будівлі, добровільне позбавлення себе права користування приміщеннями, які фактично в 2011 році у власника ОСОБА_3 були ним придбані.

У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та недодержання цього в момент вчинення правочину є підставою для недійсності правочину.

Таким чином, суд вважає необхідним визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі укладений 24.01.2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 частково недійсним в частині продажу нежитлових приміщень №№3,4,5,6,7 позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення №№ 2,8,9 літери «Д» загальною площею 144,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на фактично придбані ним вищезазначені приміщення, а тому позови ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір ОСОБА_1, при зверненні до суду з позовом та ОСОБА_3, при зверненні до суду з зустрічним позовом сплачено в повному обсязі і вони не порушують питання про його стягнення, а з власної ініціативи суд не може вийти за межі позову.

Суд на підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст.ст.16, 203, 216, 217, 229 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 79, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь Олена Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі продажу та визнання права власності на частину майна задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір купівлі - продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь Оленою Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за №18 в частині відчуження приміщень №№3,4,5,6,7 позначених на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщень №№2,8,9 літери «Д» загальною площею 144,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на нежитлові приміщення №№3,4,5,6,7 позначені на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщення №№ 2,8,9 літери «Д» загальною площею 144,5 м2.

В решті позовних вимог відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь Олена Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі продажу задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір купівлі - продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Замарь Оленою Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за №18 в частині відчуження приміщень №№3,4,5,6,7 позначених на плані літерою «д2» загальною площею 51,4 м2 та приміщень №№2,8,9 літери «Д» загальною площею 144,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Пелих