АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8145/2015 Головуючий у І інстанції - Батрин О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, а саме п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору банківського дебетового карткового рахунку, укладеного 23 січня 2009 року між сторонами, - з моменту укладення договору, обґрунтовуючи тим, що на підставі договору банківського дебетового карткового рахунку, укладеного сторонами 23 січня 2009 року позивачу було видано пластикову картку НОМЕР_1.

В період з січня-лютого 2009 року позивачем здійснено ряд транзакцій - на дебетову картку покладено певну суму коштів та на території Грузії знято її за місцевим курсом валют. Згодом за рішенням відповідача було змінено курс валюти, за яким знімались кошти з картки, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного договору, до основних обов'язків позивача віднесено п. 6.9, за умовами котрого, у разі виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі техніки та в інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Як наслідок, у позивача виник несанкціонований овердрафт на суму 59 693 грн. 44 коп.

Позивач положення п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг вважає несправедливими, оскільки вони фактично передбачають перекладання майнової відповідальності за недоліки в роботі ПАТ «ПриватБанк» на позивача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу. Крім того, положення пункту викладені нечітко, двозначно, що дозволяє в будь-який час та будь-які недоліки в роботі відповідача знову перекласти на позивача, існує можливість шахрайського маніпулювання валютно-обмінними курсами навіть через значний проміжок часу після здійснення банківських операцій. Вважає, що п. 6.9 умов суперечить нормам законодавства України та порушує права позивача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 січня 2009 року між сторонами ОСОБА_2 та ПАТ «ПриватБанк» укладено договір банківського дебетового карткового рахунку.

Факт укладення вказаного договору підтверджується заявою про відкриття банківського дебетового карткового рахунку від позивача ОСОБА_2, на підставі якої позивачу видано пластикову картку НОМЕР_1, та відповідно до якої Умови та правила надання банківських послуг є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 6.9 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі техніки, інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

У січні-лютому 2009 року позивач розмістив на платіжній картці грошові кошти у розмірі 88 301 грн.

12 лютого 2009 року позивач, перебуваючи в Грузії, через банкомат здійснила зняття місцевої валюти (ларі) за курсом UAH/GEL 3,4722 грн., після чого на платіжній картці була відсутня кредитна заборгованість, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Разом з тим, 16 листопада 2009 року банком здійснено конвертацію вказаних коштів по курсу UAH/GEL 4,44 грн., у результаті чого на картці позивача утворився овердрафт у розмірі 59 693 грн. 44 коп.

Конвертація коштів по курсу UAH/GEL 4,44 грн. була здійснена у зв'язку зі збоєм програмного забезпечення, що здійснювало процедуру перевірки курсів, що підтверджується Висновком службового розслідування по факту утворення несанкціонованого овердрафту по карткам ПриватБанку «Миттєва» через курсову різницю по банкоматних операціях в Грузії від 30.04.2009 року. У вказаному висновку зазначено, що підставою виникнення несанкціонованого овердрафту став збій програмного забезпечення, що здійснювало процедуру перевірки курсів (а.с.22-24).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на недоведеність позивачем позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у позові та на сплив строку позовної давності , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, якщо про застосування строку позовної давності заявлено відповідачем.

Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції повинно бути скасоване, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про те, що пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг не містить несправедливі положення, так як не порушуєпринцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України), не призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, не завдає шкоди споживачеві є таким, що не відповідає обставинам справи і є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У Правовому висновку Верховного Суду України зазначено: «Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

- умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України),

-умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.

- умови договору завдають шкоди споживачеві.

На думку колегії суду доказом порушення даних принципів є те, що відповідальність за помилки банку, він переклав на свого клієнта, в даному випадку на позивача ОСОБА_2, у якої відсутнє таке право перекладання майнової відповідальності за помилки банку на банк. Крім того, в результаті технічних помилок банку позивачу нараховано заборгованість 59 693, 44 грн , що завдає їй значної шкоди.

Судом першої інстанції також не було враховано, що позивач не є боржником банку в розумінні ст..ст. 509, 510 ЦК України, оскільки вона укладала з банком договір карткового рахунку за дебетовою схемою. Банком клієнт не був повідомлений про можливий овердрафт, а тому відповідно до ч.11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-які додаткові роботи ( послуги) виконані без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань.

Колегія суддів не погоджується також із висновком суду першої інстанції в тій частині, що позивач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки позивач підписувала лише заяву на відкриття карткового рахунку, а ознайомлення з Умовами не було, оскільки в них її підпис відсутній.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що права споживача ОСОБА_2 в частині п.6.9 Умов та правил надання банківських послуг були порушені.

Однак, відповідно дочастини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2010 року у справі № 2-8791/2010 стягнуто з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість за договором банківського дебетового карткового рахунку, укладеного 23 січня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, внаслідок чого ОСОБА_2 було видано пластикову картку НОМЕР_1 (а.с.15-17), та вказане рішення суду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2010 року (а.с.79).

Судом встановлено, що на час розгляду справи Жовтневим судом м.Дніпропетровська, а саме 16 липня 2010 року, позивач довідалася про порушення свого права, однак, до суду з позовом про визнання пункту договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, звернулася лише у грудні 2014 року, тобто після спливу трирічного строку.

Колегія суддів прийшла до висновку, що повинен бути застосований строк позовної давності, про застосування якого в суді першої інстанції просив відповідач, та відмовлено в задоволенні позовних вимог саме із цих підстав.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року скасувати та постановити нове рішення , яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :