У х в а л а

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» (далі - ТОВ «АТП 15107») про стягнення заборгованості із заробітної плати з 05 лютого 2013 року у розмірі 25 223 грн, яка є компенсацією затримки невиконання рішення суду про поновлення на роботі, а також заробітною платою, яка має бути сплачена з часу ухвалення рішення про поновлення на робот <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1361/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1>і і до теперішнього часу, та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що рішенням суду від 05 лютого 2013 року його поновлено на посаді юрисконсульта ТОВ «АТП 15107» з 02 жовтня 2008 року, однак фактично воно не виконане, тому він має право на середній заробіток у порядку, передбаченому ст. 236 КЗпП України, а також на заробітну плату за весь цей час, оскільки на нього розповсюджуються гарантії ст. 115 КЗпП України. Крім того, порушенням трудових прав йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «АТП 15107» на користь ОСОБА_2 суму заборгованості із заробітної плати, починаючи з 05 лютого 2013 року по 09 грудня 2014 року у розмірі 26 230 грн 17 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2013 року ОСОБА_2 поновлено на посаді юрисконсульта ТОВ «АТП 15107» з 02 жовтня 2008 року і в частині поновлення на роботі рішення допущене до негайного виконання (а. с. 2-5).

05 лютого 2013 року ТОВ «АТП 15107» видало наказ № 6-к, згідно з яким з 05 лютого 2013 року введено у штат другу одиницю юрисконсульта з окладом 1 150 грн щомісячно та поновлено ОСОБА_2 з 05 лютого 2013 року на посаді юрисконсульта з окладом відповідно до штатного розкладу (а. с. 206).

24 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про прийняття на виконання виконавчого листа про поновлення на роботі (а. с. 200), за виконавчим листом № 2-5499/11, виданим 15 лютого 2013 року.

25 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження (а. с. 203).

Постановою від 04 червня 2013 року на боржника накладено штраф через невиконання рішення суду (а. с. 208) і 03 червня 2013 року було видано наказ № 19-к, яким внесені зміни до наказу від 05 лютого 2013 року № 6-к, а саме: поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта з 02 жовтня 2008 року, тобто у відповідності до формулювання поновлення за рішенням суду.

11 червня 2013 року державним виконавцем ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 ознайомлено із виданим наказом, про що складений акт (а. с. 210), а 11 червня 2013 року виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено (а. с. 212).

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні не входять до складу фонду заробітної плати згідно з підпунктом 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати <nau://ukr/z0114-04/>, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника не відноситься до фонду оплати праці, з позовом ОСОБА_2 звернувся у вересні 2015 року, право на пред'явлення цієї вимоги у позивача виникло з моменту, коли він дізнався про порушення свого трудового права, тобто з 03 червня 2013 року, на підставі наведених норм матеріального права дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позову в частині стягнення вказаних сум до часу винесення наказу про поновлення його на роботі.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Суд апеляційної інстанції, установивши, що ОСОБА_2 згідно із табелями обліку робочого часу та актами, складеними працівниками підприємства, з часу поновлення на роботі за рішенням суду не виходить на роботу, у цьому вина підприємства відсутня, правильно вважав, що оплата праці без фактичного виконання роботи не відповідає змісту ст. 94 КЗпП України, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від указаних вимог, тому оскільки в їх задоволенні судом апеляційної інстанції правильно відмовлено, то і відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук