АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/9983/14-ц Головуючий суддя І інстанції Алтухова О.Ю.
Провадження № 22-ц/790/6082/15 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про спільну діяльність,

ВСТАНОВИЛА:

У листопадаі 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору № 01/09 про спільну діяльність у будівництві житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 24 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_5 та його сином, ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначила, що 18 лютого 2005 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який розірвано 22 липня 2011 року.

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться справа про поділ майна подружжя. На думку позивача, ОСОБА_5 з метою виключити житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Харкові з спільного майна подружжя, уклав сфальсифікований договір про спільну діяльність із своїм сином ОСОБА_3

Фактично вказаний житловий будинок був побудований за спільні кошти колишнього подружжя. Будівництво здійснювалося на протязі 2009-2010 років. ОСОБА_3 власних коштів не має і не міг фінансувати такий проект. У спірному договорі не зазначено спільної мети його учасників, що є головною умовою договору про спільну діяльність. Позивач вважає, що при укладенні договору відповідачі не переслідували досягнення результатів спільної діяльності. Також майно, право власності на яке переходило за вказаним договором до іншої особи, є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_5

Посилаючись на те, що цим договором порушуються її права, просила визнати договір недійсним. Відповідно до ст. 203, 215 ЦК України

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 рокупозовні вимоги ОСОБА_6 - задоволені. Визнано недійсним з моменту його укладення Договір № 01/09 про спільну діяльність у будівництві житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, укладений 24 лютого 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 ставиться питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, що договір укладено з дотриманням ч. 5 ст. 7 ЗУ «Про інвестиційну діяльність», та недотримання такої вимоги, як нотаріальне посвідчення правочину, не є підставою для визнання усього правочину недійсним, а лише абз. 4 п. 3.2 та п. 4.4договору.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Приймаючи рішення про визнання недійсним договору про спільну діяльність у будівництві житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, за змістом якого ОСОБА_5 зобов'язується передати інвестору, ОСОБА_3 не тільки житловий будинок, а й земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що перехід права власності на земельну ділянку та житловий будинок укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Недотримання нотаріального посвідчення цивільно - правових договорів, предметом яких є нерухоме майно є підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, суд зазначив, що вказаним договором порушуються права позивача.

Судова колегія погоджується з такими висновками районного суду за таких підстав.

Згідно ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.215, ст. 217 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З договору про спільну діяльність у будівництві житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 24 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, вбачається, що двоповерховий житловий будинок після закінчення будівництва (прийняття в експлуатацію) підлягає передачі у власність інвестору - відповідачу ОСОБА_3

Також, договір передбачає передачу у власність останнього і земельної ділянки площею 0,1000 га, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого Управлінням Держкомзему в м. Харкові від 19 лютого 2009 року

Тобто, умовами договору передбачено, що право власності на житловий будинок та земельну ділянку набувається ОСОБА_3 одноособово. Участь ОСОБА_5 у договорі про спільну діяльність фактично полягає у тому, що він надає ОСОБА_3 право забудови земельної ділянки, що належить йому на праві власності та здійснює будівництво на платній основі.

Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності на об'єкти нерухомого майна набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Чинним цивільним законодавством передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення цивільно-правових договорів, предметом яких є об'єкти нерухомого майна, до складу яких віднесено житлові будинки, земельні ділянки, та встановлено правило, згідно з яким недотримання письмової нотаріальної форми договору спричиняє його недійсність.

Згідно ч. 1 ст. 132 Земельного кодексу України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

За змістом ст. 210 ЗК України, угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі - продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок визнаються недійсними за рішенням суду.

Вимоги закону про нотаріальне посвідчення угоди про перехід права власності на житловий будинок та земельну ділянку не були виконані при укладенні Договору про спільну діяльність № 01/09 від 24 лютого 2009 року, що є підставою для визнання правочину недійсним .

Згідно роз'яснень, які містяться у п.п. 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ОСОБА_4 не є стороною оспорюваного договору, проте, його наявність зачіпає її права та обов'язки, як особи, що претендує на об'єкт нерухомого майна, як на спільне сумісне майно подружжя, оскільки вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 18 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: