АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6144/15 Справа № 199/1668/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод"

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості компенсації за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він з 11.04.2001 року по 30.12.2014 року працював у відповідача. В день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок по заробітній платі, а гроші були виплачені лише 23.02.2015 року. У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 9388 грн. 98 коп. (а.с.1-2).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2015 року задоволено позовні вимоги.

Суд стягнув з ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 9388 грн. 98 коп.

Також суд стягнув з ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 30 коп. (а.с.56-57).

З таким рішенням не погодилось ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" і звернулось з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.59-61).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити, зменшивши стягнутий з відповідача на користь позивача розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 11.04.2001 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, 30.12.2014 року він був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, відповідно до ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №2264к від 30.12.2014 року, що підтверджується записом у трудовій книжці, копія якої наявна у матеріалах справи.

Остаточний розрахунок при звільненні позивача відповідачем був здійснений лише 23.02.2015 року, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню.

Будь-яких доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, які б спростовували твердження позивача щодо невиплати йому заробітної плати до 23.02.2015 року, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивачу не були виплачені усі належні йому при звільненні суми, тому він має право на стягнення на його користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, визначивши розмір середньоденну заробітну плату у розмірі 173 грн. 87 коп. з урахуванням вимог п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

Як роз'яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (далі - постанова Пленуму ВСУ), установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За положеннями п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто, передують дню звільнення працівника з роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна(годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі(календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 розділу ІV Порядку).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь ОСОБА_2 компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 9388 грн. 98 коп., суд посилався на наданий до позовної заяви розрахунок суми заборгованості.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 просив стягнути середній заробіток за 54 календарних дня, а ні за середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, як це передбачено абз.2 п.8 розділу ІV Порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити та зменшити стягнутий з ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь ОСОБА_2 розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні з 9388 грн. 98 коп. до 6433 грн. 19 коп. з розрахунку: 173 грн. 87 коп. х 37 дн., задовольнивши частково апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2015 року - змінити, зменшити стягнутий з приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь ОСОБА_2 розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні з 9388 грн. 98 коп. до 6433 грн. 19 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: