АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4221/2015 Головуючий у першій інстанції - ЮзьковаО.Л.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: ОСОБА_4, Державна інспекція з питань захисту прав споживачів в м. Києві про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що 03.07.2008 між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 165/П/06/2008-840, який має бути визнано недійсним. Зазначає, що за умовами договору позивач мав отримати грошові кошти у розмірі 184 362 доларів США 20 центів строком до 12.07.2028 та сплатити проценти у розмірі 14,19% річних. Крім того, в якості забезпечення виконання умов кредитного договору, 03.07.2008 укладено іпотечний договір, згідно з яким позивачем надано в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка для обслуговування житлового дубинку площею 0,2402 га. При підписанні кредитного договору відповідачем було порушено права позивача, оскільки угода за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача. Порушено, зокрема, положення ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладанням, ні протягом дії договору банк не повідомляв позивачу у письмовій формі про умови надання кредиту, інформацію про умови кредитування. Порушено вимоги ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» - позивача зобов'язано здійснити страхування майна за договором іпотеки лише зі страховими компаніями визначеними відповідачем. Крім того, в порушення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не попередив позичальника, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги позивача. Не попереджав банк і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось. Позивачу не надано з боку банку жодної інформації про можливість різкого і стрімкого подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції, яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Також банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку і вимагати без згоди позичальника та і вразі його незгоди вимагати повернення всієї суми кредиту, що може свідчити про нечесну підприємницьку діяльність. Умови кредитного договору є несправедливими, так як за порушення його умов для позичальника встановлені штрафні санкції, які в загальному розмірі 137% від суми кредиту, в той час як відповідальність банку за порушення умов угоди кредитним договором не встановлена. Крім того, за відсутності реальної можливості ознайомитися з умовами договору банк змусив позивача оплатити не обговорену належним чином комісію. Кредитний договір укладено також в супереч положенням ст. 1056-1 ЦК України, оскільки його умови передбачають наявність одночасно процентної ставки як фіксованої так і змінюваної. Таким чином сторони не досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов договору в порушення положень ст. 638 ЦК України. За таких обставин позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 165/П/06/2008-840 від 03.07.2008 з моменту його укладання; визнати недійсним договір поруки від 03.07.2008, укладений з ОСОБА_2 з моменту його укладання; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 виключити з реєстру іпотек запис про нерухоме майно; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію а саме: зобов'язати ПАТ КБ «Надра» повернути позивачу сплачені по кредитному договору №165/П/06/2008-840 від 03.07.2008 основну суму, відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії та будь-які інші платежі.

В подальшому позивач зменшив вимоги в частині застосування реституції. Інші вимоги залишив без змін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору є неправомірним.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а відтак його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Вказаний висновок суду є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 03.07.2008 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 165/П/06/2008-840 за умовами якого банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти у сумі 184 362 доларів США 20 центів строком до 12.07.2028.

Цільове призначення кредитних коштів - на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 03.07.2008, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, витрати позичальника пов'язані з оформлення кредиту; оплата комісії за розрахунки в рамках комплексу Тарифних пакетів «Ласкаво просимо» в залежності від оформленого тарифного плану.

Також сторони домовились, що за користування кредитом позивач сплачуватиме відсотки у розмірі 14,19% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позичальником та банком укладено договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 03.07.2008 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Крім того, зазначене майно було застраховане ЗАТ «Український Страховий Дім».

В якості забезпечення виконання зобов'язань, 03.07.2008 між ОСОБА_5, позивачем та банком було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за належне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 165/П/06/2008-840.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише в підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Таким чином, чинне законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти за їх користування.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідачем не було надано можливості позивачу ознайомитись з умовами договору, не надано інформації щодо умов та наслідків укладення договору, однак вказані посилання не знайшли підтвердження у ході розгляду справи, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене позивач має довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним.

Позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Посилання на те, що кредитний договір з банком укладено із обмеженням прав позивача на одержання необхідної інформації про умови кредитування, доведено не було та не надано відповідних доказів.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного позивачем не надано.

Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, не встановлено визначених законом підстав для визнання недійсним кредитного договору, а відтак доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення є безпідставними. При цьому, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді