У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Касьяна О.П.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2007 року між ОСОБА_7 та АКБ «ТАС-Комерц банк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір № 1601/1107/96-329, згідно якого ОСОБА_7 отримала кредитні кошти у розмірі 16 000,00 доларів США на споживчі цілі, під 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення коштів 14 листопада 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, 14 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та АКБ «ТАС-Комерц банк» укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх зобов'язань за кредитним договором у неї станом на 01 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 22 684,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2013 року становить 181 315,37 грн.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1601/1107/98-329 від 14 листопада 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерц банк» та ОСОБА_7 в розмірі 22 684,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2013 року становило 181 315,37 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 34,4 кв. м, жилою площею 17,4 кв. м, що складається з однієї кімнати в придатному для житла стані, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Визначено початкову ціну предмета іпотеки на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ТОВ «Кредитні ініціативи» у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» порушує питання про скасування рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року із залишенням рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 22 684,27 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 14 листопада 2007 року між ОСОБА_7 та АКБ «ТАС-Комерц банк» укладено кредитний договір № 1601/1107/96-329, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримала кредитні кошти у розмірі 16 000,00 доларів США на споживчі цілі, під 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення коштів 14 листопада 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, 14 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та АКБ «ТАС-Комерц банк» укладено договір іпотеки ВКВ №384190, згідно з яким ОСОБА_6 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 і належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого УЖКГ 19 жовтня 2007 року, зареєстрованого КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 24 жовтня 2007 року в реєстровій книзі № 18254 за реєстровим № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. 14 листопада 2007 року договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі під № 4414.

Свій обов'язок банк виконав належним чином, відповідно до п. 1.2 кредитного договору, надав готівкові кошти через касу банку, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 14 листопада 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх зобов'язань за кредитним договором у неї станом на 01 жовтня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором № 1601/1107/98-329 від 14 листопада 2007 року у розмірі 22 684,27 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 01 жовтня 2013 року становило 181 315,37 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 11 452,84 доларів США, що еквівалентно 91 542,55 грн; заборгованості зі сплати процентів - 3 265,52 доларів США, що еквівалентно 26 101,30 грн; пені у розмірі 7 965,91 доларів США, що еквівалентно 63 671,52 грн.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу.

Також 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості в боржників є всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними до фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу <http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/2654-12>» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку <http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/898-15>», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», обов'язковою умовою застосування даного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутність у нього іншого нерухомого майна.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і діє з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого ст. 3 Закону «Про мораторій».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, застосувавши Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказаний закон не містить приписів щодо припинення іпотеки, а лише вказує на заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Крім того, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, не дотримався встановленого принципу оцінки доказів, зокрема, всупереч вимогам закону не з'ясував наявності у позичальника іншого житла.

Допущені судом неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судове рішення суду апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді:О.В. Кадєтова

О.П. Касьян

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук