Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5317/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариста комерційний банк «Хрещатик», третя особа ОСОБА_3 про тлумачення умов договору та зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Хрещатик», третя особа ОСОБА_3 про тлумачення умов договору та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилався на те, що між ним, ВАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3, 24.02.2009 року укладено договір поруки №4-АВ/2 в забезпечення належного виконання зобовязань позичальником ОСОБА_3 перед кредитором - ВАТ КБ «Хрещатик» за кредитним договором №4-АВ від 20.02.2008 року, в сумі 100 000 грн. на погашення тіла кредиту, зі сплатою 16,5 % річних та кінцевим строком погашення до 19.02.2015 року. Вказує на те, що ним сплачено на користь ПАТ КБ «Хрещатик» грошову суму в розмірі 100 000 грн., порука є припиненою, що встановлено рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2015 року. Відповідач відмовляється виконати умови п.2.4 договору поруки №4-АВ/2 від 20.02.2009 року, відповідно до якого «у випадку виконання поручителем за боржника зобовязань перед кредитором по договору поруки в повному обсязі, до нього переходять усі права кредитора по кредитному договору від 20.02.2008 року. В цьому випадку, кредитор зобовязаний передати поручителю кредитний договір та всі інші документи, що мають відношення до нього». Враховуючи, що відповідач відмовляється передати наведені документи, позивач просить розтлумачити умови п.2.4 договору поруки №4-АВ/2 від 20.02.2009 року та зобовязати відповідача передати поручителю укладений кредитний договір та всі інші документи, що мають відношення до кредитного договору.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 18 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 20.02.2008 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №4-АВ/2, за умовами якого останньому надано грошові кошти у сумі 249 900 грн., строком на 84 місяці, з кінцевим терміном повернення до 19.02.2015 року, з щомісячною сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 16,5 % річних.

24.02.2009 року між ВАТ КБ «Хрещатик» (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_3 (боржник) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання зобовязань боржника в сумі 100 000 грн. на погашення тіла кредиту, зі сплатою 16,5 % річних та кінцевим строком погашення до 19.02.2015 року.

Пунктом 2.4 договору поруки визначено, що «у випадку виконання поручителем за боржника зобов'язань перед кредитором по договору поруки в повному обсязі, до нього переходять усі права кредитора по кредитному договору від 20.02.2008 року. В цьому випадку, кредитор зобов'язаний передати поручителю кредитний договір та всі інші документи, що мають відношення до нього».

Свої зобов'язання за договором поруки №4-АВ/2 від 24.02.2009 року ОСОБА_2 виконано, сплативши на користь ВАТ КБ «Хрещатик» 100 000 грн. Дана обставина визнана сторонами, та підтверджується рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2015 року, яким визнано поруку ОСОБА_2 такою, що припинена за договором поруки №4-АВ/2 від 24.02.2009 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом вказаних норм тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору.

Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Позивач, звернувся з позовом до відповідача про тлумачення змісту правочину при цьому питання відповідності або невідповідності цього правочину вимогам закону він не ставив.

Розглядаючи вимоги позивача суд першої інстанції правильно виходив з того, що спору між сторонами з приводу формулювання пп.2.4 договору поруки не має, спір між сторонаими пов»язаний безпосередньо з фактом відмови передачі документів, проте не випливає з необхідності тлумачення їх переліку.

З наведених же підстав суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про тлумачення умов договору.

Правильним є рішення су4ду в частині відмови в задоволенні вимог про зобов»язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.1 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Як встановлено судом, сторони погодили забезпечення виконання зобов»язання частково, а саме на суму 100 000, при тій умові, що сума кредиту становила 249 000 грн. Зобов»язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконав, на даний час за ним рахується заборгованість.

Оскільки вимоги ст.556 ЦК України не закріплюють обов»язку передати чітко визначені документи, а лише встановлюють необхідність передачі документів, які підтверджують обов'язок боржника, суд правильно вважав, що на стадії, коли зобов»язання за кредитним договору не є виконаним в повному обсязі, оригінал договору не може бути переданий поручителю. Лише в разі виконання всіх зобов»язань за кредитним договором п.2.4 договору поруки може бути реалізовано. До вказаного часу поручитель наділений правом на отримання копій, зокрема договору кредиту. В разі пред»явлення вимог до позичальника в судовому порядку поручитель наділений правом на витребування доказів відповідно до ст. 137 ЦПК України.

При встановлені зазначених вище фактів судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді