Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. За життя ОСОБА_5 склав заповіт і призначив її своїм спадкоємцем. Заповіт посвідчений 04 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дударєвой І.Ю. за реєстровим № 758. Крім неї, спадкоємцем першої черги є син померлого від першого шлюбу - ОСОБА_3 В січні 2011 року позивач отримала лист-повідомлення про відкриття спадкової справи. 10 лютого 2011 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини, але їй було відмовлено оскільки спадкоємець за заповітом є син померлого ОСОБА_3 Зазначений заповіт складений ОСОБА_5 17 листопада 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. за реєстровим № 2862, згідно заповіту померлий заповів квартиру АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_5 Позивач зазначає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки померлий за життя зловживав спиртними напоями, на час складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Враховуючи зазначене просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній за <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1>повіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Частиною 1 статті 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2012_02_21/T030435.html?pravo=1> передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторон <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843263/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1>ою (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2012_02_21/T030435.html?pravo=1>.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843263/ed_2012_02_21/T030435.html?pravo=1> правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми Закону, а також висновок судово-психіатричної експертизи № 1071 від 19 грудня 2014 року, виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що заповідач на момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював своїх дій та не міг ними керуватися.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., про визнання заповіту недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ