Справа № 459/1661/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1901/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Штефаніци Ю.Г., Бакуса В.Я.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Зазуляка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування немайнової шкоди,-

встановила:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення з відповідача у її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 17000 грн. 22 коп., нарахованого та невиплаченого заробітку та премії за листопад - грудень 2013 року в сумі 1966 грн. 33 коп., 372 грн. 40 коп. за дні перебування у примусовій відпустці без збереження заробітку та 10000 грн. моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд, не з»ясувавши її посадових обов»язків, дійшов помилкового висновку про невиконання нею інструкцій щодо видачі покупцям з касового апарату чеків, залишення каси для здійснення розмінної готівки тощо, оскільки в її обов»язки не входило проведення операцій з матеріальними цінностями, прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом грошових коштів. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки доказам у справі, безпідставно взявши до уваги показання свідків, які були відсутніми в день виявлення відповідачем порушень, та матеріали відеоспостереження, які не можна визнати належним та допустимим доказом для встановлення фактичних обставин справи. Зазначає, що вона дійсно писала заяву про звільнення з роботи та на відпустку, однак, через тиск та залякування з боку працівників відповідача. Помилковим вважає апелянт й висновок суду про те, що наказами відповідача, виданими вже після її звільнення, змінено дату звільнення у зв»язку із закінченням листка непрацездатності, оскільки такі накази без поновлення її на роботі не могли видаватись. Крім того, зазначає, що засідання профспілкового комітету, членом якого вона була, відбулось з порушенням вимог закону без її участі та в період перебування на лікуванні. Вважає, що відповідачеві було відомо про її тимчасову непрацездатність, оскільки про це вона його повідомляла у скаргах, адресованих адміністрації магазину «Рукавичка» та генеральному директору товариства. Вважає необґрунтованими також висновки суду про те, що зарплата їй виплачувалася вчасно та в повному обсязі, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на підставі відсутності скарг про її невиплату, в той час, як у відомостях про виплату заробітної плати відсутні її підписи. Зазначає, що листок непрацездатності був пред»явлений її представником виключно для здійснення виплати, а не зміни дати і формулювання причин звільнення. Апелянт вважає, що у відповідності до ст.237-1 КЗпП України, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконним звільненням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 01.11.2013 року була прийнята на роботу в ТзОВ ТВК «Львівхолод» на посаду оператора-касира магазину «Рукавичка» в м.Червоноград Львівської області (а.с.4 зворот, 78).

При прийнятті на роботу, позивача було ознайомлено з умовами праці, посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.78-79).

04.11.2013 року між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого, ОСОБА_4 несе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених їй грошових коштів та матеріальних цінностей (а.с.32) і ознайомлено з типовим договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, укладеного на підставі наказу від 27.09.2012 року між ТзОВ ТВК «Львівхолод» та членами колективу магазину «Рукавичка» (а.с.31).

Наказом генерального директора №496/1-к від 11.03.2014 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП України за згодою профкому (а.с.3, 23-25).

Підставою для звільнення позивача ОСОБА_4 послугувала службова записка керівника відділу охорони від 26.02.2014 року, адресована генеральному директору названого товариства, про виявлення фактів зловживань зі сторони позивача та допущення нею порушень посадових обов»язків при здійсненні розрахунково-касових операцій, яка була складена за наслідками проведеного службового розслідування, огляду відеоматеріалів записів із камер спостереження магазину, актів інвентаризації, актів вибіркових ревізій та акту про нестачу (а.с.9-12, 66-72, 82-98).

В подальшому, у зв»язку із пред»явленням 07.05.2014 року представником позивача листка непрацездатності про перебування ОСОБА_4 на лікарняному з 26.02.2014 року по 19.03.2014 року (а.с.74, 3 зворот), наказом генерального директора №1077-к від 08.05.2014 року було скасовано вказаний вище наказ №496/1-к від 11.03.2014 року (а.с.76) та видано новий наказ №1078-к, яким датою звільнення позивача з роботи визначено 18.03.2014 року (а.с.77).

Наказом генерального директора №1102/1-к від 12.05.2014 року було внесено зміни до наказу №1078-к і датою звільнення визначено 19.03.2014 року (а.с.124).

У відповідності до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до вимог ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору на цій підставі може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатись органом первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Якщо працівник або його представник не з»явились на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання в межах п»ятнадцятиденного строку з моменту внесення подання на розгляд профспілкового органу. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

На підставі доказів, які були дослідженні судом першої інстанції, встановлено, що звільнення позивача на вказаній вище підставі відбулось у зв»язку з порушенням нею функціональних обов»язків, визначених посадовою інструкцією оператора-касира (а.с.63), згідно з якими оператор-касир зобов»язаний «роздрукувати чек для розрахунку з клієнтом, назвати суму належної решти та видати її клієнтові разом з чеком», та вимог нормативних актів, якими вона повинна була керуватись у своїй діяльності (п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.п.6.1, 6.2 Інструкції «Про касову дисципліну»), а саме: позивач в період з 01.02.2014 року по 20.02.2014 року при відпуску покупців проводила товар через касу, брала кошти за нього, повертала покупцям решту, однак, за деякий відпущений покупцям товар не роздруковувала товарний чек і не вручала його покупцеві. В подальшому, позивач за допомогою карти повернення анульовувала збережені товарні чеки і вилучала готівку за придбану продукцію, у зв»язку з чим створила нестачу продуктів. Крім того, позивач під приводом здійснення обміну грошей, вилучала з каси готівку та залишала робоче місце (касу), що є заборонено названими вище пунктами 6.1, 6.2 Інструкції «Про касову дисципліну», згідно з якими касир зобов»язаний своєчасно звертатись до директора за поповненням розмінної монети в касовому боксі та не здійснювати самостійно обмін грошей.

Посилання сторони позивача в обґрунтування відсутності підстав для звільнення позивача згідно з п.2 ст.41 КЗпП України на те, що позивач анульовувала чеки лише помилково здійснених нею касових операції, є неприйнятними, оскільки відповідно до п.6.1 Інструкції «Про касову дисципліну», касир зобов»язаний при натисканні на РРО комбінації, яка призвела до певної помилки, своєчасно, в момент виникнення помилки, повідомити про це директора, написати пояснення на ім»я директора магазину, в якому описати ситуацію, що призвела до помилки та додати, за можливості, помилково вибитий чек або інший помилковий документ (оригінал або його копію), і це пояснення повинне зберігатись на останній сторінці книги ОРО, чого позивачем зроблено не було, притому, що анулювання чеків позивачем не було допущено лише одноразово, а тривало протягом вказаного вище періоду і повторювалось, що підтверджується касовими стрічками та актами перевірок (а.с.67-72, 82-98).

Посилання позивача на неналежність та недопустимість матеріалів відеоспостереження, як доказу в підтвердження допущених позивачем порушень, є безпідставними, оскільки суд дійшов своїх висновків на підставі оцінки всіх доказів у сукупності, а не лише матеріалів відео спостереження. Так, зокрема, факт допущених позивачем у своїй роботі порушень, що призвело до втрати щодо неї довір»я роботодавця, підтверджується також актом інвентаризації товарів і тари від 27.02.2014 року (а.с.30), актом про нестачу від 26.02.2014 року (а.с.67) та касовими стрічками (а.с. 82-98), з яких встановлено, що в результаті перевірки контрольних касових стрічок касира ОСОБА_4 виявлено анульовані видалені чеки від 05.02.2014 року у кількості трьох штук, від 07.02.2014 року - один чек, від 10.02.2014 року - шість чеків, від 20.02.2014 року - вісім чеків, а всього на загальну суму 1668 грн. 50 коп.

Крім того, згідно з п.3.1.11 «Правил внутрішнього розпорядку», з якими позивач була ознайомлена при прийняті на роботу, приміщення та територія підприємства можуть обладнуватись системами відео-спостереження, інформація про які розміщується у доступних для огляду місцях, а отримані з камер матеріали можуть бути використані з метою підтримання загальної та особистої безпеки, контролю доступу до приміщень і території, а також для організації трудових відносин, зокрема, для вирішення дисциплінарних та інших питань.

Посилання апелянта на те, що відповідачем не було дотримано вимог закону щодо розгляду подання про її звільнення на засіданні профкому, є безпідставними, оскільки позивач тричі повідомлялась про засідання профкому, з яких - один раз у зв»язку з перенесенням засідання через вихідний день, (а.с.21, 26-29), однак, жодного разу вона або її представник не з»явились і не повідомили профспілковий орган про причини своєї неявки.

У зв»язку з цим безпідставними є твердження сторони позивача про те, що відповідачеві було відомо про її тимчасову непрацездатність.

Всі інші доводи апелянта про невиплату їй належних до виплати сум є безпідставними і спростовуються доказами, які були досліджені судом першої інстанції (а.с.148 -182).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, застосувавши матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень норм процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Штефаніца Ю.Г.

Бакус В.Я.