Справа № 667/6831/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року

Комсомольський районний суд м. Херсона

в складі головуючого судді Мусулевського Я.А.

за участю секретаря Трунової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що 01.11.2009 року між нею та ОСОБА_2, з письмової згоди його дружини ОСОБА_3, був укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивачка передала ОСОБА_2 70000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 13.08.2014 року складає 919753 грн. Дану суму відповідач повинен був повернути до 01.01.2011 року. На час отримання позики відповідачі перебували у шлюбі. Зобовязання за договором позики вони не виконали та борг не повернули, у звязку з чим, позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь суму боргу в розмірі 919753 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка уточнила вимоги вказала, та зазначила, що на підтвердження укладання договору позики відповідачі надали розписку, яка є борговим документом та просила суд стягнути з відповідачів на її користь суму боргу по 459876 грн. з кожного та порівну судові витрати.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом в якому вказала, що позика грошових коштів у розмірі 70000 грн. виходить за межі дрібного побутового. Згоди на укладання такого договору вона не надавала. Підпис на розписці зроблений від її імені їй не належить. Вважає даний підпис підробленим. Про існування даної розписки вона дізналася в 2012 році. Вона не була присутня при написанні розписки, не давала згоди на позику, коштів зазначених в розписці не бачила і вони в інтересах сімї не використовувалися. Тому просила визнати договір позики недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримали свої вимоги та не визнали зустрічні. ОСОБА_2 визнав вимоги ОСОБА_1 і заперечував проти вимог ОСОБА_3

ОСОБА_1 та її представник суду пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі. Позивачка являється мамою ОСОБА_2 Відповідачі на протязі деякого часу придбавали частками домоволодіння за адресою: м. Херсон вул.. Чайковського, 216. Для ремонту та будівництва даного будинку їм потрібні були кошти і ОСОБА_2 попросив позивача позичити їм 70000 доларів США. Не відразу але вона погодилася надати в борг вказану суму. Восени 2010 року, точної дати вона не памятає, вона передала вказану суму своєму сину, про що він написав розписку. Під час передачі грошових коштів була присутня ОСОБА_3, яка дала свою згоду на позику вказаної суми, про що зазначила в розписці. Також були присутні два свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які своїми підписами також підтвердили факт передачі грошових коштів. Чому розписка датована 01.11.2009 року вона пояснити не може. ЇЇ писав ОСОБА_2 і можливо допустив помилку. Просили позов задовольнити. Зустрічний позов не визнали, вважали його не обґрунтованим.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_3 не приймала участі в передачі грошових коштів ОСОБА_2 та своєї згоди не давала. Вважають, що позики взагалі не було і що розписка виникла лише для того, щоб вона не могла претендувати на спільне майно подружжя. Про наявність розписки вона дізналася в 2012 році коли постало питання про поділ майна з ОСОБА_2 В зустрічному позові та на перших судових засіданнях ОСОБА_3 вказувала, що на розписці не її підпис, але після проведення почеркознавчої експертизи визнала, що підпис на розписці її, але вона не знає як він там зявився. Вона на прохання ОСОБА_2 одного разу підписувала розписку про позику ним коштів у ОСОБА_1, але на значно меншу суму і значно пізніше за часом, приблизно в 2012 році. Наполягали на зустрічному позові, просили визнати договір позики недійсним, оскільки ОСОБА_3 згоди на позику не давала, розписку не підписувала і кошти за цією розпискою не могли піти на інтереси їх сімї.

ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов визнав та дав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_1 Підтвердив, що кошти передавалися восени 2010 року. При написанні розписки він допустив помилку в даті написання розписки. Все інше відповідає дійсності. Зустрічний позов не визнав та пояснив, що кошти були ним позичені під час шлюбу з ОСОБА_3, вона давала свою згоду на це. Кошти були витрачені на будівництво та ремонт їх спільного будинку. Тому вони були позичені та витрачені в інтересах їх сімї.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Суд зясував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 2004 року по травень 2012 року, про що свідчить рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.05.2012 року.

В період з 2008 року по 2010 рік подружжя ОСОБА_3 придбавало часками домоволодіння № 216 по вул.. Чайковського в м. Херсоні, про що свідчить витяг з рішення виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 10.09.2010 року за № 159. Даним рішенням було вирішено видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на вказаний будинок як на ціле замість договору дарування за 2008 року та двох договорів купівлі-продажу за 2009 рік.

ОСОБА_1 являється мамою ОСОБА_2 Вищезазначені обставини сторонами по справі не оспорюються, тому доведенню не підлягають.

Згідно розписки, яка датована 01.11.2009 року ОСОБА_2 01.11.2009 року взяв в борг у ОСОБА_1 70000 грн., строком на 2 роки до 01.01.2011 року. Виконання обовязку повернути грошові кошти забезпечувалося майновою заліковою неустойкою у вигляді будинку № 216 по вул.. Чайковського в м. Херсоні, який належить боржнику відповідно до свідоцтва про право власності від 28.09.2010 року. На зворотній стороні даної розписки зазначено, що вона складена в присутності свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Крім того, там міститься рукописний запис «Не заперечую ОСОБА_3В.» та підпис.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи від 17.08.2015 року за № 1290 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний текст «ОСОБА_3В.» на зворотній сторінці аркушу розписки виконані самою ОСОБА_3 Ознак, щоб вказували б на застосування технічних засобів під час підготовки до виконання та під час безпосереднього виконання підпису та рукописного тексту, не виявлено.

Таким чином, експертним шляхом було встановлено, що ОСОБА_3 власноручно підписувала розписку від 01.11.2009 року згідно якої ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 70000 доларів США.

Суд погоджується з позицією всіх сторін по справі, що розписка не могла бути написана 01.11.2009 року, оскільки в самому тексті розписки є посилання на події, які мали місце після цієї дати і про існування яких, на час її написання, не могло бути відомо ОСОБА_2

Тому при написанні розписки було допущено або помилку, або вона була підроблена і тому можуть бути сумніви в існуванні боргових зобовязань між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На підтвердження підробки даної розписки, а відповідно й на підтвердження того, що боргові зобовязання є видумкою ОСОБА_1 та/чи ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_3 та її представник посилаються на те, що з самого початку судового розгляду позивачка та ОСОБА_2 в своїх поясненнях плуталися в датах укладання договору та сумі боргу. Крім того, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також давали різні покази і чітко не могли зазначити дату написання розписки, суму боргу, місце передачі грошових коштів та щодо кола осіб, які були присутні, а саме не могли чітко вказати чи була присутня ОСОБА_3 Також ОСОБА_3 та її представник вказували на те, що не було необхідності брати в борг дану суму, оскільки станом на осінь 2010 року всі будівельні роботи по буд. № 216, що знаходиться на вул.. Чайковського в м. Херсоні, були завершені, про що свідчать такі документи як: дозвіл на виконання будівельних робіт від 04.03.2010 року; акт готовності обєкта до експлуатації від 23.07.2010 року; сертифікат відповідності виданий 06.09.2010 року; витяг з рішення виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 10.09.2010 року за № 159; свідоцтво про право власності на житловий будинок від 28.09.2010 року, і відповідно гроші, якщо вони й були позичені, не могли піти на інтереси сімї.

Суд критично ставиться до такої позиції та вважає її необґрунтованою, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2 наполягали на тому, що гроші в сумі 70000 доларів США позичалися осіню 2010 року, а дата написання розписки є помилкою. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили, що вони були присутні при передачі грошових коштів від ОСОБА_1 до ОСОБА_2. Точну суму вони не памятають, але знають, що сума була значна і що гроші передавалися в доларах США. При цьому ОСОБА_5 не памятає чи була присутня ОСОБА_3 при передачі грошей та написанні розписки. ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_3 була присутня. Також свідки вказали, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час укладання договору позики перебували у шлюбі, жили однією сією і ці кошти їм необхідні були для будівництва та ремонту будинку.

Наявність дозволів, актів готовності обєкту до експлуатації, рішень сертифікатів, свідоцтв, не є безумовним підтвердженням того, що всі роботи з будівництва та облаштування будинку є завершеними. В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив і проти цього не заперечувала ОСОБА_3, що без здачі будинку в експлуатацію неможливо було підключити будинок до газо та електропостачання, а також не були завершені оздоблювальні роботи в будинку, які і вимагали значних капіталовкладень. На ці роботи та на інші потреби сімї, позичалися та були витрачені спірні кошти.

Суд вважає, що такі обґрунтування заслуговують на увагу, оскільки обґрунтованих заперечень з цього приводу ОСОБА_3 не надала.

Тому у суду є підстави вважати, що при написанні розписки була допущена помилка у даті написанні розписки та дані зазначеній в розписці про отримання грошових коштів.

З урахуванням пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також висновку судово- почеркознавчої експертизи, суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 70000 доларів США від ОСОБА_1 із взяттям на себе зобовязання повернути ці кошти. А також доведеним той факт, що ОСОБА_3 дала свою згоду на отримання цих коштів її чоловіком ОСОБА_2

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, суд вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на 70000 доларів США, на підтвердження укладання якого надано розписку.

За правилами передбаченими статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В розписці зазначено дату повернення боргу (01.01.2011 року), тобто позика повинна була бути повернута до вказаної дати. Але відповідач ОСОБА_2 борг не повернув, тому ОСОБА_1 має право вимагати повернення позики.

Згідно ст.. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Оскільки судом встановлено, що договір позики був укладений ОСОБА_2 за згодою зі ОСОБА_3 і кошти були використані в інтересах їх сімї, а саме на будівництво та ремонт спільного будинку, обовязки за цим договором були створені й для ОСОБА_3 Тому вона несе відповідальність повязнану з поверненням позики разом з ОСОБА_2

Згідно ст.. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст.. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

На час отримання позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі і у них виник спільний солідарний обовязок виконання зобовязання, але на час розгляду справи вони припинили шлюбні відносини, мають різні джерела доходів, окремі речові права, не мають спільного бюджету.

Тому, з урахуванням інтересів ОСОБА_1 щодо забезпечення можливості виконання судового рішення, суд вважає її вимогу щодо стягнення суми боргу з кожного з відповідачів окремо в рівних часках обґрунтованою.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні просили застосувати строки позовної давності, оскільки зобовязання повинні були бути виконані до 01.01.2011 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду в серпні 2014 року, тобто минуло 3 роки та 8 місяців.

Суд вважає, дане твердження хибним, оскільки строк позовної давності переривався в результаті звернення ОСОБА_1 до суду в 2011 році, з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.11.2011 року позов було задоволено, але рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15.11.2012 року рішення суду першої інстанції було скасовано та в задоволенні позову відмовлено, з тих підстав, що до участі у справі не було залучено ОСОБА_3

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_3 є необґрунтованим і тому з підстав зазначених в ньому, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11-15, 60, 130, 208, 209, 213-215, 294 ЦПК України,

вирішив:

ОСОБА_6 ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 459876 грн. суму боргу та 1827 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 459876 грн. суму боргу та 1827 грн. судових витрат.

ОСОБА_6 Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Я.А. Мусулевський