Номер провадження: 22-ц/785/2629/15
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛ І К", ОСОБА_5 про визнання недійсними додаткових договорів до іпотечного договору, договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року,

встановила:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_4 повністю відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛ І К" (далі - ТОВ) в письмових запереченнях на апеляційну скаргу просило скаргу відхилити. Посилалося на те, що позивач не довів порушення його прав та інтересів внаслідок укладення спірних договорів. Саме зловживання та протиправні дії ОСОБА_4 привели до фактичного банкрутства ТОВ та передачі майна ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості.

Стрельников А.В., представник ТОВ, в судовому засіданні підтримав викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_5, в письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити як безпідставну. Посилався на те, що апелянт не є стороною спірних договорів, він не довів порушення його прав внаслідок їх укладення. Укладення договору іпотеки автоматично створює правові підстави для подальшого звернення

стягнення на іпотечне майно. Спірні правочини є похідними від основних договорів кредиту та іпотеки, були спрямовані на виконання їх умов та не змінювали змісту та сутності кредитного та іпотечного договорів. Позивач з метою виконання рішення господарського суду не позбавлений можливості порушити питання про визнання ТОВ банкрутом. Накладені органами державної виконавчої служби та слідчими органами обтяження на спірне нерухоме майно протягом 2010 - 2012 р. р. не є перешкодою для укладення спірних договорів, оскільки вказані обтяження були зареєстровані після реєстрації обтяження за договорами іпотеки - 24.05.2006 р. та 28.12.2006 р.. Іпотекодержатель скористався своїм правом пріоритету щодо інших прав та вимог третіх осіб стосовно предмета іпотеки. Згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку" права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателя, які мають нижчий пріоритет ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Тому не потрібно згоди апелянта на укладення спірних договорів.

ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів порушення його прав та законних інтересів укладенням відповідачами оспорюваних правочинів (Т. 3, а. с. 71 - 75).

Колегія суддів погоджується з такими висновками, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. ст. 509, 510, 512, 514, 546, 575 ЦК України, ст. ст. 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 3, 4, 5, 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі, наданих сторонами і дослідженими судом доказів.

Встановлено, що 24.05.2006 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ТОВ було укладено кредитний договір № 266-08 ОПУ, за яким ТОВ отримало кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом - 1 000 000 грн., строком - до 22.05.2009 р., зі сплатою - 14% річних (Т. 1, а. с. 25 - 31). Цього ж дня між АКІБ "УкрСиббанк" та ТОВ було укладено кредитний договір № 267-08 ОПУ, за яким ТОВ отримало кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом - 1 000 000 грн., строком - до 22.05.2009 р., зі сплатою - 18,5% річних (Т. 1, а. с. 31 - 34 зворотна сторона).

24.05.2006 р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 266-08 ОПУ від 24.05.2006 р. та за кредитним договором № 267-08 ОПУ від 24.05.2006 р. (далі - Кредитні договори від 25.04.2006 р.) між АКІБ "УкрСиббанк" та ТОВ було укладено Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом за реєстровим № 2777 (далі - Іпотечний договір від 24.05.2006 р., реєстровий № 2777). Предметом іпотеки є належні ТОВ нежилі будівлі,

загальною площею - 1 288,9 кв. м., в АДРЕСА_1, вартістю - 4 276 375 грн. (Т. 1, а. с. 21 - 24). 24.05.2006 р. у зв'язку с посвідченням іпотечного договору нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договорі предмету іпотеки до його припинення чи розірвання. Заборона зареєстрована в реєстрі за № 110 (Т. 1, а. с. 24). Пунктами 5.1, 5.2 Іпотечного договору від 24.05.2006 р. , реєстровий № 2777, передбачено, що Іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором у випадку невиконання або часткового невиконання Боржником своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором. Задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється, зокрема, шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя (Т. 1, а. с. 22 - 22 зворотна сторона).

За договором про відступлення права вимоги № 1 від 19.06.2009 р. (Т. 1, а. с. 38 - 39) АКІБ "УкрСиббанк" передало ДП "Трансшип" усі права вимоги за кредитним договором від 24.05.2006 р. № 266-08 ОПУ (Т. 1, а. с. 38 - 41). У зв'язку з цим 30.07.2009 р. між ТОВ та ДП "Трансшип" було укладено та нотаріально посвідчено додатковий договір до Іпотечного договору від 24.05.2006 р., реєстровий № 2777, про заміну Іпотекодержателя з АКІБ "УкрСиббанк" на ДП "Трансшип" (Т. 1, а. с. 42 - 42 зворотна сторона). В послідуючому за укладеним між ДП "Трансшип" та ОСОБА_5 договором про відступлення права вимоги № 1 від 10.07.2012 р. усі права вимоги за кредитним договором від 24.05.2006 р. № 266-ОПУ перейшли до ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 244). У зв'язку з переходом права вимоги до ОСОБА_5 05.09.2012 р. між ТОВ та ОСОБА_5 було укладено та нотаріально посвідчено додатковий договір до Іпотечного договору від 24.05.2006 р., реєстровий № 2777, про заміну Іпотекодержателя з ДП "Трансшип" на ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 243 - 243 зворотна сторона). 05.04.2013 р. між ТОВ та ОСОБА_5 було укладено додатковий договір до Іпотечного договору від 24.05.2006 р., реєстровий № 2777, щодо забезпечення заборгованості Іпотекодателя перед Іпотекодержателем, яка станом на 01.08.2012 р. становить - 13 139 290,12 грн.. Строк погашення заборгованості - не пізніше 09.04.2013 р. (Т. 1, а. с. 210, Т. 2, а. с. 114).

03.07.2013 р. між ТОВ та ОСОБА_5 було укладено Договір про задоволення вимог і

Іпотекодержателя, за умовами якого з метою задоволення вимог Іпотекодержателя за кредитним договором № 266-08 ОПУ від 24.05.2006 р. та згідно іпотечного договору від 24.05.2006 р., реєстровий № 2777, Іпотекодатель - ТОВ передало у власність Іпотекодержателю - ОСОБА_5 предмет іпотеки - належні ТОВ нежилі будівлі, загальною площею - 1 288,9 кв. м., в АДРЕСА_1, вартістю - 4 276 375 грн. (Т. 1, а. с. 134 - 135, Т. 2, а. с. 77 - 78).

27.12.2006 р. між АБ "Південний" та ТОВ було укладено кредитний договір № В 653 про отримання ТОВ кредиту в максимальному розмірі - 1 300 000 доларів США, на строк - до 26.12.2008 р., зі сплатою 13% річних (далі - Кредитний договір № В 653 від 27.12.2006 р.) (Т. 1, а. с. 55 - 57). 14.07.2008 р. була укладена додаткова угода до Кредитного договору № В 653 від 27.12.2006 р. щодо строку повернення кредиту та процентної ставки за користування кредитом (Т. 1, а. с. 58 - 63).

28.12.2006 р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № В 653 від 27.12.2006 р. та всіх додаткових угод до нього між АБ "Південний" та ТОВ було укладено Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом за реєстровим № 7361 (далі - Іпотечний договір від 28.12.2006 р., реєстровий № 7361). Предметом іпотеки є - належні ТОВ нежилі будівлі, загальною площею - 6 028,3 кв. м., в АДРЕСА_2, вартістю - 8 476 673,86 грн. (Т. 1, а. с. 45 - 50, Т. 2, а. с. 176 - 175). 28.12.2006 р. у зв'язку с посвідченням іпотечного договору нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договорі предмету іпотеки до його припинення чи розірвання. Заборона зареєстрована в реєстрі за № 366 (Т. 1, а. с. 50). П. 4 Іпотечного договору від 28.12.2006 р., реєстровий № 7361, передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про перехід права власності на Предмет іпотеки від Іпотекодателя до Іпотекодержателя (Т. 1, а. с. 49).

За договором про відступлення права вимоги від 18.08.2009 р. АБ "Південний" передало новому кредиторові - ОСОБА_5 усі права вимоги за кредитним договором від № В 653 від 27.12.2006 р. (Т. 1, а. с. 78). Згідно укладених 20.08.2009 р. між ТОВ та ОСОБА_5 і нотаріально посвідчених додаткових договорів до Іпотечного договору від 28.12.2006 р., реєстровий № 7361, та від 10.01.2011 р. про внесення виправлень, відбулася заміна Іпотекодержателя з - АБ "Південний" на - ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 52 - 54 зворотна сторона). 05.04.2013 р. між ТОВ та ОСОБА_5 було укладено додатковий договір до Іпотечного договору від 28.12.2006 р., реєстровий № 7361, щодо забезпечення заборгованості Іпотекодателя перед Іпотекодержателем, яка станом на 01.08.2012 р. становить - 13 139 290,12 грн.. Строк погашення заборгованості - не пізніше 09.04.2013 р. (Т. 1, а. с. 176, Т. 2, а. с. 114).

03.07.2013 р. між ТОВ та ОСОБА_5 було укладено Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, за умовами якого з метою задоволення вимог Іпотекодержателя за кредитним договором № В 653 від 27.12.2006 р., згідно іпотечного договору від 28.12.2006 р., реєстровий № 7361, додаткових договорів до нього, Іпотекодатель - ТОВ передало у власність Іпотекодержателю - ОСОБА_5 предмет іпотеки - належні ТОВ нежилі будівлі, загальною площею - 6 028,3 кв. м., в АДРЕСА_2, вартістю - 6 215 800 грн. (Т. 1, а. с. 136 - 137, Т. 2, а. с. 146 -147).

Виникли правовідносини щодо забезпечення виконання зобов'язань, заміни кредитора у зобов'язанні, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтями 509, 510, 512, 514 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язані є боржник і кредитор. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено, зокрема, договором. Оскільки Іпотекодатель та Іпотекодержатель визначилися із розміром забезпеченої іпотечним майном заборгованості, уклавши відповідні додаткові договори від 05.04.2013 р. до Іпотечного договору від 24.05.2006 р., реєстровий № 2777, та до Іпотечного договору від 28.12.2006 р., реєстровий № 7361, в яких визначили розмір боргу Іпотекодателя перед Іпотекодержателем, строк погашення цієї заборгованості по кожному окремо взятому іпотечному договору, доводи апелянта щодо порушення принципу співмірності вартості іпотечного майна та розміру боргу, неможливості збільшення розміру основної заборгованості є неспроможними.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може бути забезпечено, зокрема, заставою. Ч. 1 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотека це - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ст. ст. 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Статтями 3, 4, 5, 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить юридичним особам. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Таким чином, іпотекодержатель має переважне право перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Враховуючи вищевказані положення діючого законодавства, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення його прав внаслідок укладення спірних договорів, вищого пріоритету його вимог ніж вимог Іпотекодержателя - ОСОБА_5, що нотаріальне посвідчення спірних договорів відбулося під час накладення арешту органами ДВС та слідчим управлінням ГУ МВС України в Одеській області, без надання ним згоди на їх укладення, оскільки встановлено, що заборона відчуження іпотечного нерухомого майна, яке розміщене в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 була зареєстрована нотаріусом 24.05.2006 р., реєстровий № 110 та 28.12.2006 р., реєстровий № 366, відповідно, тобто значно раніше ніж арешти на які посилається апелянт (Т. 1, а. с. 80 - 81). Згідно вищевказаних вимог діючого законодавства вимоги Іпотекодержателя, які виникли на підставі Іпотечного договору від 24.05.2006 р., реєстровий № 2777, та Іпотечного договору від 28.12.2006 р., реєстровий № 7361, мають вищий пріоритет.

Доводи апелянта щодо договорів про зміну іпотекодержателя не приймаються до уваги, оскільки ці договори ОСОБА_4 не оскаржував, рішення відносно них судом не ухвалювалося (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

За правилами, передбаченими ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Позивач (апелянт) визначився із способом захисту, пред'явивши позов про визнання спірних договорів від 05.04.2013 р. та від 03.07.2013 р. недійсними, які є похідними від кредитних та іпотечних договорів. Тому посилання суду першої інстанції на те, що позивач не оскаржив кредитні та іпотечні договори, він не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про визнання ТОВ банкрутом не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів його апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє

апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

А. М. Кварталова