Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства "Рудники" про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до СГПП "Рудники" про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність.

Зазначає, що при звільненні відповідачем його з посади комерційного директора з ним не проведений розрахунок та не вручена трудова книжка, як того вимагає чинне законодавство.

На його неодноразові звернення про виплату заробітної плати відповідач не реагував, і лише в лютому 2013 року ним було отримано лист, з якого стало відомо про те, що його звільнення відбулося за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин).

Вказує, що справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій, в результаті чого було встановлено факт порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні, передбачених ст. 116 КЗпП України.

Вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити йому середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2012 року по 25.02.2014 року в розмірі 34 500грн., виходячи із заробітку 1500 грн. на місяць.

Стверджує, що відповідач вводить суд в оману, заявляючи про те, що не мав можливості провести розрахунок у зв'язку з тим, що не знав про його місце проживання, оскільки відповідач сам надавав суду його заяви про видачу довідок про зарплату від 24.01.2013 року, де були зазначені його адрес та контактні телефони.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді комерційного директора СГПП "Рудники" з 1 липня 2011р. по 30 квітня 2012р. Звільнений із займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогул без поважних причин наказом №14/к від 30 квітня 2012р.

Відповідач при звільненні не виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку в сумі 996,4 грн. та заробітну плату в сумі 750 грн., що було встановлено рішенням Радивилівського районного суду від 14 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 4.02.2014р.

Відмовляючи в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із недоведеності вимог, оскільки позивач не працював у день звільнення та не надав належних доказів наявності вини відповідача у не проведенні розрахунку, так як він не пред'являв вимогу відповідачу про проведення з ним такого розрахунку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП УЦкраїни обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівнику сум у строки, встановлені ст.116 цього Кодексу, при цьому визначальними є ті обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільнені та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Не звернення працівника до роботодавця із заявою про виплату належних сум не звільняє останнього від обов'язку сплатити зазначені кошти з урахуванням приписів ст.117 КЗпП України.

ОСОБА_1 компенсація за невикористану відпустку та заборгована заробітна плата виплачені відповідачем 25 лютого 2014 року в ході примусового виконання судового рішення , що сторонами не оспорюється.

Позивач звільнений з роботи 30 квітня 2012 року, цей день вважається останнім днем роботи працівника.

За наведеного, при звільненні ОСОБА_1 з роботи в період з 1.05.2012 року по 24.02.2014 року мала місце затримка у виплаті йому належних сум, а тому позовні його вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Нарахування відшкодування проводиться відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8.02.95р. №100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Термін розрахунку - останні два повних робочих місяці (ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затв. постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100), тобто лютий-березень 2012 року.

Відповідно до довідки відповідача №65 від 14 травня 2013 року заробіток позивача в лютому 2012 року становив 1500 грн., в березні 2012 року - 1500 грн.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає: 1500 + 1500 грн. : 42 робочі дні за два місяці (21 робочий день у лютому 2012 року та 21 робочий день у березні 2012 року) = 71,43 грн. (п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затв. постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100).

Період не виплати належної заробітної плати з 1 травня 2012 року (наступного дня після звільнення) по 24 лютого 2014 року (включно) становить 457 робочих днів.

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки, який підлягає стягненню з відповідача, складає 32 643 грн. 51 коп. (71 грн. 43 коп. х 457 робочих днів).

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави 489 грн. 66 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307,309, 314, 316, 317 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8.02.95р. №100, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "Рудники" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2012 року по 24 лютого 2014 року в розмірі 32 643 (тридцять дві тисячі шістсот сорок три) грн. 51 коп.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "Рудники" на користь держави судовий збір в розмірі 489 (чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 66 коп.

В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Василевич В.С

Шимків С.С.