Ухвала

іменем україни

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правочинів недійсними за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» (далі - ПАТ «Старокиївський банк») звернулось о суду з указаним позовом, посилаючись на те, що постановою Національного банку України від 12 травня 2014 року банк віднесено до категорії проблемних. З метою збереження власних коштів, які знаходились на вкладному рахунку банку, ОСОБА_4 ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичними особами, серед яких був і ОСОБА_5, для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів державою в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (200 тис. грн). Для досягнення вказаної мети ОСОБА_5, який мав в банку поточний рахунок, 14 травня 2014 року уклав договір банківського вкладу, на виконання якого йому було відкрито вкладний рахунок. Того ж дня працівником банку кошти з рахунку ОСОБА_4 у розмірі 193 тис. грн зараховано на поточний рахунок ОСОБА_5, хоча фактично грошові кошти не вносилися в касу банку. У подальшому кошти, нібито за дорученням ОСОБА_5 з поточного рахунку були перераховані на його вкладний рахунок. Позивач вважав, що договори, укладені між банком та відповідачами, та розрахунково-касові операції, змінені останніми, мають ознаки фіктивних та удаваних правочинів, які не відповідають інтересам держави.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати вказані правочини недійсними.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, у задоволенні позову тимчасової адміністрації ПАТ "Старокиївський банк" відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк", посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), урахувавши положення ст. ст. 215, 234, 235 ЦК України, дійшли до правильного висновку про те, що позивачем не доведено наявність у правочинах, укладених між банком та відповідачами, ознак фіктивності (відсутності наміру на створення юридичних наслідків) та удаваності (вчинення правочинів для приховання інших), що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Також суди вірно вважали, що відповідачами було досягнуто реального настання юридичних наслідків вчинених ними дій.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик