УХВАЛА

іменем україни

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до приватного підприємства «ШипШина», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

за касаційною скаргою приватного підприємства «ШипШина» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, який уточнили у процесі розгляду справи, та остаточно просили стягнути з приватного підприємства «ШипШина» (далі - ПП «ШипШина») на користь ОСОБА_4 10 000 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 - 50 000 грн моральної шкоди та 2 000 грн компенсації за надання правової допомоги.

На обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 18 березня 2012 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Ауді-А5», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушивши Правила дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, внаслідок цього відбулось зіткнення з мотоциклом марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2013 року ОСОБА_5, яка перебувала у трудових відносинах з ПП «ШипШина», була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 25 червня 2012 року № 2214 вартість матеріальної шкоди, завданої власнику мотоцикла «Хонда» - ОСОБА_4, становить 47 955 грн 00 коп.

Крім того, позивачі вважали, що внаслідок злочину їм також заподіяна моральна шкода, оскільки ОСОБА_3 під час вказаної ДТП отримав больовий шок, не може довго знаходитись на ногах і через це йому важко влаштуватися на роботу. ОСОБА_4, дізнавшись про ДТП за участю її сина, також отримала великий психологічний стрес, оскільки синові було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, після його госпіталізації вона постійно змушена була перебувати біля нього та це вплинуло на її доходи, у зв'язку із чим просили відшкодувати на їх користь моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «ШипШина» на користь ОСОБА_3 20 000 грн та на користь ОСОБА_4 4 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року апеляційну скаргу ПП «ШипШина» задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

У касаційній скарзі ПП «ШипШина», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходив із наявності передбачених ст. ст. 23, 1167, 1187 ЦК України підстав для відшкодування ПП «ШипШина» моральної шкоди як власником автомобіля марки «Ауді-А5», державний номерний знак НОМЕР_1.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, враховуючи роз'яснення, викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», та відсутність в матеріалах справи документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунків таких витрат, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог; в іншій частині апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 березня 2012 року о 12 год 30 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Ауді-А5», державний номерний знак НОМЕР_1, порушила Правила дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, внаслідок цього відбулось зіткнення з мотоциклом марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті цієї ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а водій мотоцикла ОСОБА_3 - тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17 травня 2012 року № 232/2012 належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, вказана ДТП сталася у вихідний день (18 березня 2012 року).

На час скоєння ДТП ОСОБА_5 працювала на посаді заступника директора з адміністративних питань ПП «ШипШина», яке є власником автомобіля марки «Ауді-А5», державний номерний знак НОМЕР_1.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2013 року ОСОБА_5 була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн 00 коп. (а. с. 5-6).

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з даною організацією у трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вищевикладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не перевірили доводів відповідача ПП «ШипШина» про те, що ОСОБА_5 під час скоєння ДТП використовувала автомобіль у власних цілях, тобто не під час виконання своїх трудових обов'язків, та не з'ясували, на якій підставі автомобіль знаходився у неї у вихідний день, а тому судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «ШипШина» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана