У Х В А Л А

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сімоненко В.М.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про знесення самочинного будівництва; за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бердянського міськрайонного суду міста Запорізької області від 31 липня 2014 року позов Бердянської міської ради та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено: зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 знести самовільно збудовану альтанку «З1», розташовану на АДРЕСА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Бердянської міської ради та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 порушують питання про скасування постановлених у справі рішень суду касаційної інстанції та апеляційної інстанцій й залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) - неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня, 22 жовтня 2012 року, 22 січня та 9 липня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове про відмову в позові суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції дійшов висновку, що перебудова будівлі «З1» можлива відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, відповідачі - співвласники домоволодіння № 50 погоджуються на таку перебудову.

У справі, про перегляд якої подано заяву та у справі, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2012 року, яку надану заявниками як приклад неоднакового застосування судами норм матеріального права, норми статті 376 ЦК України застосовано однаково, відмовлено в частині позовних вимог про знесення самовільно побудованої побутової споруди.

На відміну від висновків, які містяться в судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявниками для порівняння, зроблено такі правові висновки: в ухвалі від 21 березня 2012 року судом встановлено, що відповідачі відмовилися від перебудови самочинного будівництва; в ухвалах від 22 січня 2014 року та 9 липня 2014 року задовольняючи позови про знесення самовільного будівництва суд виходив з того, що документів, які підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою на якій здійснено самовільне будівництво суду не надано.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про знесення самочинного будівництва; за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, знесення самочинного будівництва до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко
Ю.Л. Сенін