Провадження №8/761/6/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Саадулаєва А.І.

при секретарі Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення, позов задоволено повністю, постановлено усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 без надання іншого приміщення, зобов'язати ОСОБА_1 відновити за власні кошти вхідні двері у квартиру АДРЕСА_1; демонтувати сходи, що з'єднують квартири НОМЕР_3 та АДРЕСА_1; відновити цілісність підлоги на 1 і 2 рівнях квартири АДРЕСА_1 (а.с. 103-105, т. 1).

У липні 2014 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц (а.с. 63-69, т. 3).

Заява мотивована тим, що 21 травня 2014 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №41808027, відкритого на підставі виконавчого листа від 14 січня 2014 року, виданого на підставі рішення суду від 15 листопада 2013 року, представником ОСОБА_1 було виявлено лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №33553 від 29.04.2014р., зі змісту якого вбачається, що по-перше, відповідно до інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1 не існує; по-друге, в будинку АДРЕСА_1 проінвентаризовано всього 43 житлові квартири, а не 44; по-третє, квартира АДРЕСА_1, розташована на 3 поверсі і на мансарді в двох рівнях будинку НОМЕР_1, є цілісним об'єктом нерухомого майна та має лише один вхід до квартири на рівні 4 поверху.

Також, заявник стверджує, що технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, який покладено в основу рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року у цивільній справі №2-17246/10 про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, є неавтентичним, тобто не виготовлявся підприємством, печатка якого проставлена на технічному паспорті.

У зв'язку з цим, заявник вважає, що рішення суду від 15 листопада 2013 року порушує його права як власника квартири АДРЕСА_1, оскільки означає фактичне ототожнення двох верхніх рівнів квартири НОМЕР_3 з квартирою НОМЕР_2, щодо якої прийнято рішення від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц.

Враховуючи викладене, а також те, що під час розгляду справи №761/25070/13-ц Шевченківським районним судом міста Києва, судом було не досліджено обставини, які мали бути враховані при прийнятті рішення, заявник звернувся до суду з вказаною заявою, згідно з якою просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника заявника, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

За положенням п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 5 Постанови "Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" № 1 від 27.02.1981 року зі змінами, як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не могли знати заявник і суд (наприклад, виявлення факту, що сторона була недієздатною, угода чи актовий запис недійсні, що є або скасований заповіт на майно, наявність даних про недійсність розірваного судом шлюбу, вказівки Конституційного Суду України про преюдиціальність його рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів, пов'язаних із правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта, тощо).

Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Постановою Пленуму ВСС України від 30.03.2012 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами", роз'яснено, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом про усунення перешкод у користуванні майном і виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2010 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на новостворене майно - квартиру АДРЕСА_1. Позивач зазначав, що ОСОБА_1, який володіє квартирою № 35 по АДРЕСА_1 незаконно сконструював сходи, що ведуть до 1 і 2 рівнів квартири № 44, і які забезпечили ОСОБА_1 безперешкодний внутрішній доступ до мансардних поверхів. 21.03.2011 року позивачу стало відомо, що вхідні двері у квартиру НОМЕР_2 було демонтовано, а прохід замуровано. Тобто позивач фактично втратив можливість доступу до нерухомого майна, що належить йому на праві власності відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2010 року.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по даній справі, судом у судовому засіданні досліджувалися матеріали справи №2-17246/10, копії з яких були долучені до справи.

Під час дослідження матеріалів справи №2-17246/10, судом було встановлено, що для визнання права власності до суду у справі №2-17246/10 були надані наступні документи, а саме: договір про участь в інвестуванні будівництва житла від 01.11.2000 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 68-69, Том 4); висновок №4971 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 21.06.2006 року, здійснений на замовлення ОСОБА_6 (а.с. 70-80, Том 4); висновок по конструктивних рішеннях і технічному стані будівлі, можливості добудування і введення в експлуатацію двохповерхової мансарди, затверджений 03.10.2006 року (а.с. 81-85, Том 4); дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва №1912-Шв/Р від 28.03.2006 року, плану за поверхами на квартиру АДРЕСА_1, здійсненого ТОВ "Червона капелюшка" (а.с. 86, Том 4) та технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1, виконаного Київським міським бюро технічної інвентаризації (а.с. 88, Том 4).

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що у судовому засіданні за клопотанням представника заявника допитано в якості свідка ОСОБА_6, який зазначив, що він дійсно у 2000 роках здійснював будівництво житла на мансардному поверсі будинку АДРЕСА_1 за замовленням ОСОБА_3. Проте, над квартирою АДРЕСА_2, ОСОБА_6 не здійснював будівельних робіт, площа над квартирою № 35 була огороджена стінами від іншого простору на мансардному поверсі вищезазначеного будинку.

Слід зазначити про те, що згідно із висновку №4971 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 21.06.2006 року, здійсненого на замовлення ОСОБА_6 вбачається, що спеціаліст проводив обстеження всього горища будинку АДРЕСА_1, тобто без зазначення квартир на мансардному поверсі.

З висновку по конструктивних рішеннях і технічному стані будівлі, можливості добудування і введення в експлуатацію двохповерхової мансарди, затверджений 03.10.2006 року, вбачається, що висновок надавався щодо можливості добудування та введення в експлуатацію двохповерхової мансарди над усім будинком по АДРЕСА_1

З дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва №1912-Шв/Р від 28.03.2006 року, вбачається, що дозвіл надавався на виконання будівельних робіт з реконструкції горищних приміщень будинку (крім площі над кв. НОМЕР_3) з влаштуванням квартир в двох рівнях за адресою: АДРЕСА_1. Крім, того слід зазначити про те, що авторський нагляд над проведенням даних робіт здійснювало ТОВ "Червона капелюшка".

З плану за поверхами на квартиру АДРЕСА_1, вбачається те, що даний план був здійснений ТОВ "Червона капелюшка".

В свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити про те, що з листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Червона капелюшка" від 07.04.2014 року вбачається, що Товариство не має відношення до квартири АДРЕСА_1 (а.с. 102, т. 3). Даний лист є однією із нововиявлених обставин, зазначених у заяві ОСОБА_1.

Також, слід зазначити, що у судовому засіданні було досліджено розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №660 від 05.05.2003 року та №1777 від 07.12.2007 року, з яких вбачається, що адміністрацією розглядалася проектна документація, розроблена ТОВ "Червона капелюшка" на реконструкцію приміщення будинку № 31/16 по вул. Рейтарській з влаштуванням квартир в двох рівнях/крім площі над квартирою № 35/. Введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта в будинку АДРЕСА_1 було затверджено за виключенням площі на квартирою № 35 (а.с. 74-77, т. 3). Дані обставини у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_6

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з наданих ОСОБА_3 доказів не вбачається можливим встановити, що квартира № 44 на мансардному поверсі по АДРЕСА_1, на яку було визнано право власності за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2010 знаходиться саме над квартирою № 35, яка належить ОСОБА_1.

Отже, позивач не довів, що відповідачі порушують його право на користування квартирою № 44 на мансардному поверсі по АДРЕСА_1, а тому вимоги про виселення відповідачів та зобов'язання вчинити дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору дарування квартири від 25 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7

До цього квартира НОМЕР_3 належала дружині заявника - ОСОБА_8 - на підставі Договору купівлі - продажу від 19 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9

29 серпня 2000 року Радянська районна державна адміністрація м. Києва своїм рішенням № 890 надала ОСОБА_8 згоду на виготовлення проектно-кошторисної документації на влаштування жилих приміщень на горищі будинку АДРЕСА_2

22 листопада 2000 року на виконання вищезазначеного рішення №890 ОСОБА_8 уклала з Комунальним підприємством житлового господарства Радянського району Радянського району (що діяло за дорученням Радянської РДА м. Києва) Інвестиційний контракт №38 на влаштування жилих приміщень на горищі будинку АДРЕСА_2

03 травня 2001 року розпорядженням Радянської районної державної адміністрації м. Києва №531 було затверджено вищевказану проектно-кошторисну документацію на влаштування жилих приміщень на горищі над квартирою НОМЕР_3 та дозволено ОСОБА_8 за власні кошти виконати роботи згідно з розробленим проектом.

Слід зазначити про те, що декларація про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири АДРЕСА_2 надавалася Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на номером КВ 33 від 01.11.2013. Декларація про готовність до експлуатації надавалася Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на номером КВ 8 від 09.12.2013. Підставами отримання цих документів були дозволи та розпорядження, отримані заявником раніше за прийняття рішення суду від 22 жовтня 2010 року про визнання права власності на квартиру НОМЕР_2 за позивачем.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 отримувалася дозвільна документація щодо надбудови над своєю квартирою два мансардні поверхи.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_6, якого було допитано в якості свідка, квартира АДРЕСА_1 ним збудована не була, інвестиційний договір про участь в інвестуванні будівництва житла від 01 листопада 2000 року, укладений між ОСОБА_6 та позивачем, був невиконаний обома сторонами: грошові кошти на будівництво від позивача ОСОБА_6 не отримував, відповідно, дозволи на будівництво квартири НОМЕР_2 ним не отримувались та саме будівництво квартири НОМЕР_2 не здійснювалося.

В межах виконавчого провадження по виконанню рішення суду від 15 листопада 2013 року двома актами державного виконавця - від 09 грудня 2014 року та від 27 січня 2015 року, складених в результаті виходу до будинку НОМЕР_1, було встановлено неможливість виконання рішення від 15 листопада 2013 року. Так, в акті від 09 грудня 2014 року позивача було зобов'язано надати документи щодо доведення будівництва надбудови, та які, в подальшому, дадуть можливість встановити місцезнаходження дверей, що підлягають відновленню. В акті державного виконавця від 27 січня 2015 року зазначено, що жодних документів, які б дали можливість встановити наявність квартири АДРЕСА_1, представники позивача не надали. З поверхового плану будівлі також не вбачається наявність такого об'єкта нерухомого майна, як квартира НОМЕР_2.

Таким чином, посилання представника позивача на встановлену обставину існування квартири АДРЕСА_1 як на підставу для відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими не заслуговують увагу, з огляду на те, що заявником не оспорюється факт існування вказаної квартири, заявник просить переглянути вказане рішення з тих підстав, що судом було необґрунтовано визнано частину площі квартири НОМЕР_3 квартирою НОМЕР_2, у зв'язку з чим було неправомірно задоволено позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення, зобов'язання вчинити дії.

Слід зазначити, що відсутні докази того, що простір квартири НОМЕР_3 має відношення до квартири НОМЕР_2 відповідно до рішення Шевченківського суду м. Києва від 23.10.2010 року про визнання права власності на квартиру НОМЕР_2. У рішенні Шевченківського суду м. Києва від 23.10.2010р. квартира НОМЕР_3 та її власники взагалі не згадані. Виселення особи має на увазі те, що вона неправомірно користується відповідним житловим приміщенням. Заявник та орендарі квартири НОМЕР_3 виступали відповідачами в цій справі лише на підставі того, що позивачі вважали частину квартири НОМЕР_3 квартирою НОМЕР_2, оскільки насправді жодного правового відношення до квартири НОМЕР_2 як об'єкту нерухомого майна відповідачі не мали (не були власниками, орендарями, членами сім'ї тощо).

Уся дозвільна документація позивача містить винятки для простору над квартирою НОМЕР_3. В той же час, технічна документація на квартиру НОМЕР_3 є дійсною та не оскаржена в законному порядку.

У рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц зазначається, що орендарі були "незаконно вселені Заявником до квартири Позивача". Проте, за договором оренди з відповідачами останнім надавалося право користування квартирою НОМЕР_3, жодної згадки про квартиру НОМЕР_2 або інше майно, що належало або могло належати позивачеві, в договорі оренди немає.

Також, у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц стверджується, що Заявник самовільно демонтував вхідні двері до квартири НОМЕР_2. Ця обставина означає протиправне посягання на чужу власність та має бути встановлена вироком суду або рішенням суду щодо наявності складу адміністративного правопорушення. Доказів того, що заявник щось демонтував, у справі немає. Постановою про закриття кримінального провадження, на яку посилається суд в мотивувальній частині рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц, не встановлюється факт або обставина демонтажу вхідних дверей до квартири НОМЕР_2, в цій постанові не встановлюються жодні обставини, лише описуються показання допитаних свідків.

Окрім того, квитанціями про сплату комунальних послуг підтверджується те, що заявник оплачував опалювальну площу 206,9 кв.м. ще до існування рішення суду 2010 року про визнання за позивачем права власності на квартиру НОМЕР_2, що підтверджує наявність новоствореного майна тільки стосовно квартири НОМЕР_3, що належить заявнику. У свою чергу, позивач не надав суду докази щодо здійснення користування цим житловим приміщенням за будь-який час.

Суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, є нововиявленими обставинами, тобто такими, що не були відомі на момент розгляду справи заявнику та суду, а тому його заява підлягає до задоволення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення про виселення відповідачів, а також про зобов'язання заявника вчинити дії є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 365 ЦПК, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 361-365 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення, зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, відповідно якого у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя