АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/425/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Тітов М.Ю.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та повернення транспортного засобу,за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання добросовісним набувачем та повернення транспортного засобу,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2009 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідачів та зазначав, що йому належав на праві власності транспортний засіб напівпричіп - платформа марки «TASKER F 6-64»,2000 року випуску,шасі НОМЕР_1,який він мав намір продати ОСОБА_4, але через відсутність у останнього грошових коштів передав йому вказаний транспортний засіб в оренду,надавши йому генеральну довіреність з правом передоручення.

В подальшому йому стало відомо,що ОСОБА_4 зняв зазначений транспортний засіб з реєстраційного обліку на підставі біржової угоди купівлі-продажу від 13 червня 2008 року,за умовами якої нібито він продав ОСОБА_4 цей транспортний засіб.

18 серпня 2009 року ОСОБА_4 продав спірний транспортний засіб ОСОБА_2,уклавши з ним біржову угоду купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що не укладав з ОСОБА_4 біржової угоди купівлі-продажу від 13 червня 2008 року та не підписував її,тобто спірний засіб вибув з його власності поза його волею,позивач просив визнати вказані угоди недійсними та вилучити транспортний засіб у ОСОБА_2.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2009 року ,залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2010 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою того ж суду від 02.03.2010 року зазначене рішення було скасовано в зв»язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2010 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16.07.2013 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсною біржову угоду № 820537 від 13.06.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо продажу транспортного засобу напівпричепу-платформи марки«TASKER F 6-64»,2000 року випуску .Вилучено у ОСОБА_2 зазначений транспортний засіб та передано його законному власнику ОСОБА_5.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 жовтня 2013 року вказані судові рішення скасовані ,а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

В грудні 2013 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання права на транспортний засіб, відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом повернення транспортного засобу йому, як добросовісному набувачу.

Вказував, що він при укладенні біржової угоди №925657 від 18.08.2009 року з ОСОБА_4 та реєстрації спірного транспортного засобу на своє ім.»я не знав і не міг знати про фальсифікацію підпису ОСОБА_5 на біржовій угоді № 820537 від 13.06.2008 року між останнім та ОСОБА_4.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково і вирішено визнати недійсною біржову угоду №820537 від 13.06.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо транспортного засобу напівпричепу-платформи марки «TASKER F 6-64»,2000 року випуску та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов,оскільки він є добросовісним набувачем транспортного засобу,який вибув із володіння ОСОБА_3 за його волею.

Встановлено, що транспортний засіб напівпричеп-платформа марки «TASKER F 6-64»,2000 року випуску,належав позивачу на праві власності.

Відповідно до довіреності від 04.02.2008 року,посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6,позивач уповноважив відповідача ОСОБА_4 розпоряджатися належним йому транспортним засобом напівпричепом-платформою марки «TASKER F 6-64»,2000 року випуску.

Посилаючись на те, що 13.06.2008 року він не укладав з ОСОБА_7 біржової угоди

угоди,за умовами якої він нібито продав спірний транспортний засіб ОСОБА_4,позивач просив визнати вказану угоду недійсною. Крім того, просив визнати недійсною біржову угоду купівлі-продажу цього ж транспортного засобу від 18 серпня 2009 року,за умовами якої ОСОБА_4 продав спірний транспортний засіб ОСОБА_2 та витребувати у останнього вказаний транспортний засіб.

Справа розглядалася судами неодноразово.

В порядку виконання рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2010 року спірний транспортний засіб повернуто позивачу і на даний час перебуває у його власності.

Статтею 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позовні вимоги та визнавши недійсною біржову угоду від 13.06.2008 року № 820537 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 і відмовивши в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,суд першої інстанції встановив і виходив з того, що позивач не укладав з ОСОБА_7 вказаної біржової угоди, не підписував її,тобто воля його не була направлена на вчинення цього правочину, а ОСОБА_7 з вказаних підстав не мав права відчужувати вказаний транспортний засіб ОСОБА_2,тому вимоги останнього про витребування у позивача транспортного засобу є безпідставними.

При цьому суд врахував знаходження спірного транспортного засобу у позивача.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно передав транспортний засіб ОСОБА_4 за довіреністю, а значить транспортний засіб вибув із його володіння з його волі не впливає на правильність рішення в частині визнання біржової угоди від 13.06.2008 року № 820537,оскільки доведено належними та допустимими доказами про не укладання позивачем вказаної угоди з ОСОБА_4,а значить його волевиявлення на відчуження власного транспортного засобу у вказаний спосіб було відсутнє.

Судом належним чином надана оцінка висновку спеціаліста № 1481 від 22.12.2009 року, з якого вбачається, що в біржовій угоді купівлі-продажу спірного транспортного засобу № 820537 від 13.06.2008 року в графі «Покупець» зображення виконано ОСОБА_4,підпис в графі «Продавець» виконано не ОСОБА_5,а іншою особою.

До того ж ні апелянт в апеляційній скарзі, ні відповідач ОСОБА_4 не оспорюють правильність вказаного висновку.

Не ґрунтуються на вимогах закону твердження апелянта, що за ним має бути визнано право власності на спірний транспортний засіб і витребуваний цей транспортний засіб у позивача, оскільки при укладенні біржової угоди № 925756 від 18.08.2009 року між ним та ОСОБА_4 було дотримано вимоги ст.203 ЦК України та відсутні підстави визнавати цей правочин недійсним.

В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову,зокрема від добросовісного набувача - з підстав,передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції правильно не визнано недійсною біржову угоду угоди № 925756 від 18.08.2009 року між апелянтом та ОСОБА_4 та не задоволено позов в частині витребування транспортного засобу,оскільки транспортний засіб правомірно знаходиться у позивача.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -