У Х В А Л А

22 липня 2015 рокум. Київ
іменем україни

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» про відшкодування шкоди та стягнення упущеної вигоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 07 травня 2012 року приблизно о 21 год. 00 хв. на 45 км - 480 м автодороги Львів - Краковець біля с. Чолгині ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», д. н. з. НОМЕР_1, на порушення п. п. 1.5, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, під час руху в зоні дії дорожнього знака 1.35 додатка 1 «Перегін худоби», здійснив зіткнення з отарою овець, яку він переганяв разом із батьком ОСОБА_5 У результаті наїзду загинуло десять овець, що завдало позивачу майнової шкоди на суму 5 тис. грн, які у зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 квітня 2012 року АВ/5045749 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інкомстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інкомстрах»), ОСОБА_3 просив солідарно стягнути з відповідачів та 3 тис. грн упущеної вигоди.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 червня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 тис. грн у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, 1 200 грн упущеної вигоди та 218 грн 89 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 тис. грн у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 1 200 грн упущеної вигоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що саме з вини ОСОБА_4 сталася ДТП, внаслідок якої загинуло четверо овець, тому останній має нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу. Оскільки позивач як потерпіла особа, яка мала право на страхове відшкодування, у визначений ст. 37 Закону України від 01 липня 2004 року

№ 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) річний строк не звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика, то позивач втратив право на таке страхове відшкодування, але це не позбавляє його права на відшкодування завданої шкоди та упущеної вигоди безпосередньо з винної у ДТП особи - ОСОБА_4

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 07 травня 2012 року приблизно о 21 год. 00 хв. на 45 км - 480 м автодороги Львів - Краковець біля с. Чолгині ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», д. н. з. НОМЕР_1, на порушення п. п. 1.5, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, під час руху в зоні дії дорожнього знака 1.35 додатка 1 «Перегін худоби», здійснив зіткнення з отарою овець, яку переганяли через проїзну частину дороги ОСОБА_3 та ОСОБА_5, внаслідок чого загинуло четверо овець.

Вина ОСОБА_4 у ДТП підтверджується постановою Яворівського районного суду Львівської області від 23 липня 2012 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 квітня 2012 року № АВ/5045749 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах».

10 травня 2012 року ОСОБА_4 відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV повідомив ПрАТ «СК «Інкомстрах» про ДТП, яка сталася 07 травня 2012 року (а. с. 21).

Оскільки позивач як потерпіла особа не звернувся у встановлений пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV річний строк до ПрАТ «СК «Інкомстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування, то він втратив право на страхове відшкодування зі страхової компанії, але це не позбавляє його права на відшкодування заподіяної шкоди із винної у ДТП особи в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою цієї норми передбачено, що для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> та 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу шкоди внаслідок загибелі в ДТП чотирьох овець, суди виходили із встановлених обставин та інформації про вартість м'яса баранини, яка міститься в накладній приватного підприємця ОСОБА_6 від 16 серпня 2012 року (а. с. 4).

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди, стягуючи з відповідача на користь позивача 1 200 грн упущеної вигоди, на порушення приписів ч. 4 ст. 60 ЦПК України за основу визначення розміру упущеної вигоди виходили із вартості дорослої вівці, визначеної самим позивачем. Проте будь-яких доказів, що внаслідок ДТП позивачу були заподіяні збитки у вигляді упущеної вигоди у розумінні положень ст. 22 ЦК України останній не навів.

Не встановивши фактичний розмір збитків, завданих позивачу внаслідок упущеної вигоди, та не зазначивши, якими доказами такий розмір підтверджується, висновки судів про заподіяння позивачу шкоди внаслідок упущеної вигоди є передчасними, оскільки ґрунтуються на припущеннях.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення спору про стягнення упущеної вигоди не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України в цій частині підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 червня 2014 року в частині вирішення спору про стягнення упущеної вигоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко