АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6016/15 Справа № 205/6277/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року

по справі за позовом Прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради та в інтересах ОСОБА_4, 07.04.2001року народження, до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Третя ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району м. Дніпропетровська про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права комунальної власності територіальної громади, витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

15 липня 2014 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради та в інтересах ОСОБА_4, 07.04.2001року народження, до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Третя ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району м. Дніпропетровська про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права комунальної власності територіальної громади, витребування майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року позовні вимоги прокурора Ленінського району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради та в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_5, ОСОБА_3 треті особи : Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 дніпропетровська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району м.Дніпропетровська, ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права комунальної власності територіальної громади, витребування майна, задоволено частково.

Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_5 27 березня 2014 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, спадкова справа № 144/2014, зареєстроване в реєстрі за № 5-280 - визнано недійсним.

Витребувано від ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, на користь територіальної громади в особі ОСОБА_2 міської ради нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_3 у рівних частках на користь держави судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.)

Стягнуто із ОСОБА_2 міської ради на користь держави судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги Прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради та в інтересах ОСОБА_4, 07.04.2001року народження, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що даний спір розглядається в межах заявлених позовних вимог з метою відновлення становища, яке існувало до порушення права територіальної громади на володіння обєктами комунальної власності,а відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим 13 травня 2014 року за реєстровим № 411 договором купівлі-продажу, квартира АДРЕСА_2 повинна бути витребувана з чужого володіння останньої та повернута до комунальної власності.

Виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,що на підставі обмінного ордеру № 5547 виданого 19.12.1986 бюро по обміну виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, квартиру АДРЕСА_2 надано для проживання ОСОБА_9 складом сімї: вона, ОСОБА_10 та донька - ОСОБА_11.

Згідно картки прописки житлово-комунального підприємства № 25, крім основного наймача та членів її сімї, у квартирі також постійно проживали діти ОСОБА_12 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_9 померла 03.11.1993 року, ОСОБА_11 26.04.2007 року, а ОСОБА_13 14.09.2009 року.

У звязку із смертю ОСОБА_12, рішеннями органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради № 979 від 19.08.2007 року від та № 844 від 20.07.2007 року відповідно ОСОБА_7 влаштовано на повне державне утримання до державного закладу для дітей сиріт, а ОСОБА_4 під опіку тітки ОСОБА_6.

У відповідності до рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 18.11.2011 року за № 702 про зміну умов договору найму, ОСОБА_7 є основним наймачем квартири, засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська наразі відбуває покарання в місцях позбавлення волі.

Таким чином, в силу положень ст. 71 ЖК України, з метою захисту житлових прав за тимчасово відсутніми позбавленої батьківського піклування ОСОБА_4 та засудженим ОСОБА_7 право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 повинно зберігатися.

За змістом оспорюваного прокурором, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори ОСОБА_14, зареєстрованим в реєстрі за № 3-1967, договору дарування від 20.10.1995 року ОСОБА_15 подарувала належну їй на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом ОСОБА_2 міської ради м.Дніпропетровська 11.01.1995 р. за №327-Р та зареєстрованого ОСОБА_2 БТІ 11.01.1995 р. за р.№ 42п-76, квартиру ОСОБА_16.

За змістом ст.13 Закону України «Про власність» в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII приватизація житла це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. і.), державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст.8 Закону №2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. У той же час підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Таким чином, право приватної власності на приватизоване житло виникає із законодавчо визначених юридичних фактів, які лише в сукупності є підставою набуття права приватної власності.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що виготовлений невстановленими особами правовстановлюючий документ містить недостовірні відомості щодо підстав набуття ОСОБА_15 права власності на квартиру є сфальсифікованим. Оскільки за даними органу приватизації житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, жоден із зареєстрованих мешканців спірної квартири АДРЕСА_3 ніколи з питань приватизації не звертався, квартира й до сьогодні має статус неприватизованої, перебуває на балансі КВЖРЕП Ленінського району та є власністю територіальної громади. Правочин між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ніколи не посвідчувався а ні нотаріальною конторою, а ні реєструвався в МБТІ.

Окрім того, договір дарування укладений між власницею спірної квартири ОСОБА_17 та ОСОБА_16,однак ОСОБА_17 взагалі невстановлена особа, оскільки ордер на квартиру АДРЕСА_4 видавався :

-ОСОБА_9 Дмитрієвну

-ОСОБА_18

-ОСОБА_12.

У відповідності до вимог ст.ст. 4, 13, 15, 19 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, в редакції чинної до 27.04.2007 року, у спадщину могло бути передано право приватної власності громадянина, якому належить набуте з передбачених законом підстав, право власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як зауважив в абз.3 п.27 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами із видачі та оформлення свідоцтва про право на спадщину встановлюється Законом України «Про нотаріат» від 02.09. 1993 року за № 3425-XII, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України № 296/5 від 22.02.2012 року затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 та іншими актами законодавства України.

Зокрема, згідно п.п.4.14, 4.15, 4.18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України № 296/5 від 22.02.2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовує документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В силу абз.4 ст.5, ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам, у тому числі, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Всупереч вимог ст.ст.5, 49 Закону України «Про нотаріат», п.п.4.15, 4.18 Інструкції, державним нотаріусом Третьої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_8, за відсутності документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_5 07 березня 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 5-280 по спадковій справі 144/2014, внаслідок чого квартира АДРЕСА_5 незаконно вибула із комунальної власності територіальної громади міста.

За встановлених судом очевидних порушень законодавства при вчиненні державним нотаріусом Третьої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори нотаріальних дій, повязаних із обовязковою перевіркою складу спадкового майна, в силу положень ст. 1301 ЦК України, видане 07.03.2014 року ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 5-280 є недійсним.

На підставі нотаріально посвідченого 13 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_19 за реєстровим № 411 договору купівлі-продажу укладеного із ОСОБА_5 в подальшому право власності на спірну квартиру набула ОСОБА_3.

В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, яким зокрема є визнання права, відновлення становища, яке існувала до порушення, припинення дії яка порушує право.

Презумпція правомірності володіння (ч. 2 ст. 328 ЦК) територіальною громадою м.Дніпропетровська спірною квартирою не оспорюється сторонами, а незаконність вибуття не з їхньої волі доведено належнимм доказами.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння, або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

У разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація), що і є належним способом захисту порушеного права у даному випадку.

Зазначене підтверджується також і п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суд першої інстанції, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, , розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог прийшов до обґрунтованого висновку,що з метою відновлення становища, яке існувало до порушення права територіальної громади на володіння обєктами комунальної власності, відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим 13 травня 2014 року за реєстровим № 411 договором купівлі-продажу, квартира АДРЕСА_2 повинна бути витребувана з чужого володіння останньої та повернута до комунальної власності.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те,що судом не перевірена інформація щодо приватизації спірної квартири, колегія суддів вважає необґрунтованими,оскільки в матеріалах справи містяться довідки як КП МБТІ від 23.05.2014 року про те, що інвінтарізація та право власності за адресою АДРЕСА_6 не проводилась, так і довідка Управління житлового господарства ОСОБА_2 міської Ради,від 11.06.2014 року ,що в базі відділу житлової політики управління житлового господарства ОСОБА_2 міської Ради на 11.06.2014 року відсутня інформація щодо передачі у власніть громадян,шляхом приватизації спірної квартири.(а.с.59,64).

Інші доводи відповідачки в апеляційній скарзі,щодо правомірності укладення нею договору купівлі продажу спірної квартири з ОСОБА_5, колегія суддів ставиться критично,оскільки відносно ОСОБА_5 порушена кримінальна справа по ст.190 ч.3 КК України у придбанні права на чуже майно шляхом зловживання довірою-шахрайстві, відносно квартири АДРЕСА_4.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_20