УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дем'яносова М.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до громадської організації «Спортивний клуб «Фаворит» про визнання наказу про розірвання контракту незаконним, зміну підстав звільнення, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати зарплати та моральної шкоди, за касаційними скаргами громадської організації «Спортивний клуб «Фаворит» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та просив суд визнати наказ про його звільнення незаконним, змінити формулювання причин звільнення, стягнути заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду.

Свої вимоги мотивував тим, що 01 серпня 2013 року між сторонами було укладено контракт № 10-В та додаток 1 до нього з терміном дії до 31 травня 2015 року.

Відповідно до умов контракту позивача було призначено спортсменом-інструктором з волейболу з оплатою праці відповідно до п. п. 1.2.1.1 п. 2.1. контракту.

04 грудня 2013 року йому було повідомлено про його звільнення, але не ознайомлено з наказом, не виплачено заборгованість із заробітної плати. На неодноразові звернення до відповідача із листами про надання інформації про причини звільнення, копії наказу та розрахунку заборгованості із заробітної плати не отримував відповіді.

Лише у квітні 2014 року він отримав відповідь від Федерації волейболу України з копією наказу про звільнення.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 02 грудня 2013 року № 20/13 громадської організації «Спортивний клуб «Фаворит» (далі - ГО «СК «Фаворит») про розірвання з позивачем контракту від 01 серпня 2013 року, змінено формулювання причин звільнення з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st36> на п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st36>.

Стягнуто з ГО «СК «Фаворит» на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01 жовтня по 02 грудня 2013 року у розмірі 25 600 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 168 855 грн 23 коп., моральну шкоду - 1 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року рішення місцевого суду у частині задоволення вимог про скасування наказу про розірвання контракту та зміну підстав звільнення скасовано.

Ухвалено у цій частині нове рішення. Відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог про скасування наказу від 02 грудня 2013 року № 20/13 про розірвання контракту та зміну підстав звільнення.

Абзаци четвертий та п'ятий резолютивної частини рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2014 року у частині стягнення оплати праці та середнього заробітку викладно у новій редакції:

«Стягнути з ГО «СК «Фаворит» на користь ОСОБА_6 заборгованість із оплати праці за період з 01 жовтня по 02 грудня 2013 року у розмірі 25 600 грн без врахування утримання податків, обов'язкових платежів та зборів.

Стягнути з ГО «СК «Фаворит» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 168 855 грн 23 коп. без врахування утримання податків, обов'язкових платежів та зборів».

Виключено із мотивувальної частини рішення посилання на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача при визначенні розміру моральних збитків. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ГО «СК «Фаворит» просить скасувати рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2014 року повністю, скасувати рішення апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року у частині задоволення позовних вимог, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року у частині відмови у задоволенні позову, залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ГО «СК «Фаворит» не підлягає задоволенню, а касаційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити на таких підставах.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2013 року сторони уклали контракт № 10-В та додаток 1 до нього щодо спільної діяльності, пов'язаної з підготовкою і виступом позивача на всіх змаганнях в період дії контракту, тобто по 31 травня 2015 року.

Після підписання контракту позивача призначено спортсменом-інструктором з волейболу.

Трудова книжка позивачем не здавалася у відділ кадрів громадської організації, запис про укладення 01 серпня 2013 року контракту не було здійснено.

Відповідно до п. 5.2 контракту дія контракту переривається: після закінчення терміну дії контракту; за згодою сторін; з ініціативи Клубу до закінчення дії контракту у випадках, порушення спортсменом будь-якого пункту даного контракту і пунктів додатку до контракту; з ініціативи спортсмена до закінчення часу дії контракту, у випадках хвороби або інвалідності, що перешкоджає виконанню обов'язків за контрактом; в інших випадках, передбачених законодавством.

У пункті 13 додатку 1 до контракту встановлено, що отримання доходу (подарунки, сувеніри, гроші) від інших джерел, виплата коштів гравцеві без відома або згоди Клубу від інших спортивних організацій в період дії контракту тягне за собою розірвання контракту, а далі - згідно з рішенням Дисциплінарної комісії ФВУ.

02 грудня 2013 року наказом президента ГО «СК «Фаворит» № 20/13 у зв'язку з невиконанням п. 2.1.13 контракту та п. 13 додатка 1 розірвано контракт з позивачем з 02 грудня 2013 року і звільнено його з посади спортсмена-інструктора з волейболу з 02 грудня 2013 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st36>.

Згідно з пунктом 2.1.13 контракту доходом спортсмена можуть бути тільки кошти, виплачені йому Клубом або через Клуб чи за згодою Клубу.

Приймаючи рішення про визнання наказу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивач брав участь у тоталізаторі, внаслідок чого отримував кошти не через спортивний клуб та без згоди на це клубу, а тому підстав для розірвання контракту та звільнення позивача за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не було.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у частині стягнення з відповідача суми заборгованості із заробітної плати, виходив із того, що відповідач не провів виплату заробітної плати позивачу за період з 01 жовтня по 02 грудня 2013 року з урахуванням часткової виплати 25 листопада 2013 року зарплати за жовтень 2013 року у розмірі 4 тис. грн. Оплата праці позивачу за жовтень-листопад 2013 року не була виплачена і на час розгляду справи, тому суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, який визначено судом у 168 855 грн 23 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині визнання наказу незаконним, розірвання контракту та зміну підстав звільнення, апеляційний суд виходив з того, що про розірвання контракту позивачу стало відомо ще 12 грудня 2013 року, що підтверджується зверненням 12 грудня 2013 року позивача до відповідача з приводу причин розірвання контракту, про яке йому стало відомо із сайту громадського об'єднання, необхідності проведення з ним розрахунку по зарплаті.

Крім того, апеляційний суд взяв до уваги наявну у матеріалах справи належним чином завірену ксерокопію трудової книжки позивача, із якої слідує, що 25 грудня 2013 року позивач, не припинивши дії контракту, працевлаштувався обхідником лінійно-експлуатаційної служби Красилівського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів.

Колегія суддів апеляційного суду звернула увагу, що зі змісту акта від 02 грудня 2013 року на підтвердження відмови позивача із ознайомленням з наказом про звільнення слідує, що тренер не пропонував ОСОБА_6 отримати копію даного наказу, хоча таке вручення копії наказу є обов'язковим. Крім того, до складу комісії, яка складала спірний акт, не мав входити тренер ОСОБА_7

У матеріалах справи є копія відповіді Федерації волейболу України від 29 січня 2014 року на звернення позивача щодо його звільнення, до якої долучалася копія наказу від 02 грудня 2013 року № 20/13 про розірвання контракту.

Представник позивача при розгляді справи у суді першої інстанції та на вимогу колегії суддів апеляційного суду не надав конверт, у якому отримав копію наказу, на підтвердження дати його отримання. Відповідно до належним чином завіреної ксерокопії журналу вихідної кореспонденції Федерації волейболу України за 2014 рік така копія наказу направлена простою поштою 29 січня 2014 року, тому відомості щодо отримання її конкретного числа адресатом відсутні. З урахуванням цього суд апеляційної інстанції не взяв до уваги припущення представника апелянта щодо отримання позивачем відповіді та копії наказу про звільнення через три дні після відправлення кореспонденції.

Разом із цим у позовній заяві позивач вказував, що у квітні 2014 року він отримав відповідь із Федерації волейболу України, до якої було долучено копію наказу про його звільнення. До суду ж позивач звернувся 16 червня 2014 року, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті, тобто через два місяці. Представник позивача не зміг надати суду доказів, які б вказували на поважність пропуску місячного строку звернення до суду, починаючи з 01 травня 2014 року.

Також відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Дані роз'яснення судом першої інстанції не враховано, тому у цій частині рішення суду слід викласти в новій редакції.

Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог.

Оскільки у даній справі вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені в повному обсязі, то й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в суду немає (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14).

Визначаючи розмір заподіяних моральних збитків, суд першої інстанції правильно виходив із вимог ст. 237-1 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st237-1>, роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» <nau://ukr95>, та визначив їх розмір залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням принципу розумності та справедливості.

Разом із цим предметом даного спору не є встановлення факту приниження честі, гідності та ділової репутації позивача внаслідок розміщення інформації щодо його звільнення на офіційному веб-сайті «Полтавщина спорт» та сайті «Волейбол України», тому встановлення судом цих обставин і врахування їх при визначенні розміру моральних збитків слід виключити із мотивувальної частини рішення, що не впливає на розмір визначених місцевим судом моральних збитків.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції у частині пропуску строку для звернення до суду з позовом погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч. ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять доказів, які б давали правові підстави для висновку про початок перебігу і пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з позовом про захист своїх трудових прав, так як копія наказу про звільнення ОСОБА_6 від 02 грудня 2012 року № 20/13 не вручалася.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову про розірвання контракту та зміну підстав звільнення підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги ГО «СК «Фаворит», суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року в іншій частині, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги ГО «СК «Фаворит» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу громадської організації «Спортивний клуб «Фаворит» відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року скасувати у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про розірвання контракту та зміну підстав звільнення, рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2014 року залишити в силі в цій частині.

У решті рішення апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Дем'яносов
Судді:І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун О.В. Ступак