Ухвала

іменем україни

5 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Ступак О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року,

встановила:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 13 листопада 2007 року, укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 24 661,35 доларів США, на умовах, визначених договором, із терміном повернення до 13 листопада 2013 року.

Виконання зобов'язань за вказаним договором забезпечено договорами поруки, укладеними того ж дня між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4, ОСОБА_5, із кожним окремо.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від

10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 13 листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, а також за договорами поруки від

13 листопада 2007 року, укладеними того ж дня між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4, ОСОБА_5, із кожним окремо

Неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе грошових зобов'язань призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30 травня 2014 року склала 1 101 151,90 грн, яку просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від

28 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення з інших підстав.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд визнав, що строк позовної давності, протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого права, не порушено.

При цьому зазначав, що позивачем не було зменшено розмір заборгованості відповідача ОСОБА_3 на суму вартості залишків транспортного засобу (далі - ТЗ) після ДТП, переданого вигодонабувачу - АТ «ОТП Банк», а на вимогу суду про надання належного розрахунку як заборгованості, так і пені, яка значно перевіщує суму боргу, не надав у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити дійсним розмір кредитної заборгованості.

Як наслідок незарахування вартості залишків ТЗ, суд апеляційної інстанції вважав недоведення позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» факт передачі боргу ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 13 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 24 661,35 доларів США на умовах ,визначених договором, із терміном повернення до 13 листопада 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаною угодою того ж дня між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та

ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договори поруки, із кожним окремо.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від

10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 13 листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, а також за договорами поруки від

13 листопада 2007 року, укладеними того ж дня між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4, ОСОБА_5, із кожним окремо

Відповідно до ст. ст. 1049 <nau://ukr/435-15|st1049>, 1050 <nau://ukr/435-15|st1050> ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Установлено, що цільове використання кредиту є купівля автомобіля марки «КІА», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно із договором страхування від 16 листопада 2009 року страхувальником вказаного вище ТЗ є ОСОБА_3, вигодонабувачем - АТ «ОТП Банк», а страховиком - ПАТ «Страхова група «ПЗУ Україна».

Через настання страхового випадку внаслідок ДТП, яка мала місце

22 січня 2010 року, у якому було пошкоджено вказаний автомобіль, вигодонабувачу (АТ «ОТП Банк») страховиком ПАТ «Страхова група «ПЗУ Україна» виплачено страхове відшкодування на суму 13 309,59 грн.

Відповідно до звіту про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу від 23 березня 2010 року вартість залишків ТЗ визначена у сумі 72 500 грн.

Згідно із п. 10.7.7 договору страхування при повній загибелі ТЗ розмір страхового відшкодування розраховується як різниця ринкової вартості ТЗ на момент настання страхового випадку та ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ. При цьому залишки ТЗ залишаються у страхувальника/вигодонабувача.

Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса від 30 травня 2012 року звернуто стягнення на ТЗ, а саме автомобіль марки «КІА»,

2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав доведеним, що залишки ТЗ передані вигодонабувачу - АТ «ОТП Банк» , а тому їх вартість 72 500 грн, має бути врахована при нарахуванні заборгованості за кредитним договором.

Проте висновок суду в цій частині суперечить ч. 4 ст. 60 та ст. 213 ЦПК України та ґрунтується на припущеннях, так як суд у своєму рішенні не зазначив, якими саме доказами підтверджено факт передачі залишків ТЗ банку, а матеріали справи не містять відомостей, які свідчили б про передачу автомобіля від заставодавця до заставодержателя АТ «ОТП Банк» чи працівників страхової компанії.

При цьому слід відмітити, що апеляційний суд вірно вважав доведеним, що заборгованість з поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягненню не підлягає, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителів, а відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася.

Так, ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином обчислення строку здійснюється не лише зі строку дії договору, а і з досудового стягнення.

Установивши, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором встановлений до 13 листопада 2013 року, а позов пред'явлено лише 28 липня 2014 року, тобто від дня настання строку виконання основного зобов'язання минуло більше шести місяців, апеляційний суд прийшов до правильного висновку про припинення поруки.

Крім того 30 травня 2012 року вся суму була стягнута достроково шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Викладене свідчить, що при вирішенні спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, відповідно до них неповно визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судом апеляційної інстанції рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_3 з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року в частині позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від

14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

О.В. Ступак

О.В. Умнова

І.М. Фаловська