УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа: Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року, рішення апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи, просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 408 від 5 вересня 2014 року про її звільнення; поновити позивача на роботі на посаді заступника начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; стягнути із відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу із 05 вересня 2014 року до дня поновлення на роботі; зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 12000 грн та перерахувати зазначені кошти на рахунок Святошинського дитячого будинку-інтернату.

Мотивувала тим, що наказом відповідача № 408-к від 05 вересня 2014 року позивача було звільнено з займаної посади за прогул, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, на підставі лише службової записки начальника юридичного управління Батурського Д.О. від 05 вересня 2014 року. При цьому відсутні будь-які документи, якими було зафіксовано факт відсутності позивача на робочому місці. Відповідачем не було створено спеціальної комісії, уповноваженої зафіксувати вказаний факт шляхом складення відповідного акта та належним чином не зафіксовано зазначений факт. В порушення вимог статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення відповідачем не було витребувано від позивача письмових пояснень з приводу причин її відсутності на робочому місці, а також не аргументовано та не доведено необхідності обрання саме такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення. Зазначила, що причини її звільнення, наведені в наказі, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки починаючи з 05 вересня 2014 року і по 25 вересня 2014 року позивач була відсутня на роботі з поважних причин, а саме знаходилась на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності від 05 вересня 2014 року серії АГМ № 059322. 24 вересня 2014 року, в день видачі позивачу листка непрацездатності у лікарні, позивач прибула до відповідача для того щоб подати зазначений листок до відділу кадрів та повідомити, що за листком непрацездатності позивач має стати до роботи з 25 вересня 2014 року. Проте, прибувши на роботу позивача повідомили про наявність наказу звільнення її із займаної посади за прогул ще з 05 вересня 2014 року та направили до відділу діловодства для ознайомлення із зазначеним наказом. В той самий день позивачу було видано копію наказу та трудову книжку з відповідним записом. Вважає, що причини відсутності позивача на роботі є поважними та не можуть вважатись прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення позивача з цієї підстави є незаконним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 408-к від 05 вересня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_4.». Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 42 608,65 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року рішення районного суду в частині стягнення із Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності судового збору на користь держави скасовано. В решті рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи в межах касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення частини позовних вимог. При цьому, скасував його в частині щодо стягнення судового збору.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що станом на 05 вересня 2014 року позивач перебувала на амбулаторному лікуванні та була звільнена від роботи зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується відповідним листом непрацездатності серія АГМ № 059322, виданого Вишнівською міською лікарнею. Суд зробив обґрунтований висновок про неправомірність звільнення позивача із займаної посади, оскільки таке звільнення було проведено в порушення ч. 2 ст. 40 КЗпП України, якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. У зв'язку з чим, правомірно поновив позивача на роботі та стягнув з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд, залишаючи без змін в частині задоволення позову рішення суду першої інстанції, не погодився з доводами відповідача щодо законності видачі лікарняного, оскільки в даній справі це не є предметом розгляду. Зазначив, що листок непрацездатності не був визнаний недійсним у відповідності до норм чинного законодавства або рішення суду.

Висновки судів узгоджуються з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

При вирішенні даної справи місцевим судом, у не скасованій частині та судом апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року, у не скасованій частині, рішення апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук