23.06.2015 637/125/15-ц

РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2015 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н.

за участю секретаря - Поступного С.І.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представинка відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на майно, що є сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка 04 лютого 2015 року звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом.

В судовому засідання позивачка позовні вимоги змінила , прохала їх задовольнити. В обгрунування позовних вимог зазначила, що 06 серпня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, по справі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2015 року шлюб між ними був розірваний. Від цього шлюбу вони мають доньку: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Під час шлюбу ними був придбаний автомобіль ВАЗ-2110, державний номерний знак НОМЕР_1, який відповідач без її згоди , ще перебуваючи у шлюбі з нею продав своєї матері ОСОБА_3 Після чого подав заяву про розлучення. Враховуючи викладене просить суд визнати недійсним правочин, щодо відчуження автомобіля ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, визнати автомобіль обєктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 1/2 частки автомобіля ВАЗ-2110, державний номер НОМЕР_1, стягнути компенсацію в розміри половини від вартості автомобіля, стягнути з ОСОБА_2 на її користь судовий збір.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, в обгрунування заперечень зазначив,що дійсно перебував у шлюбі з позивачем. Ще за часу шлюбу вони придбали автомобіль ВАЗ-2110, державний номерний знак НОМЕР_1, який він був вимушений продати , враховуючи той факт ,що з його вини на роботі сталась пожежа і він повинен був відшкодувати завдану шкоду. З позивачем на той час вони мешкали разом, він пояснив ситуацію і було вирішено продати автомобіль для відшкодування шкоди, також гроші були витрачені на родину. Він вважав , що досяг згоди позивача на продаж машини. На теперішній час спільне майно між ними розподілено, підстав для визнання угоди недійсною немає, як і не має підстав для задоволення позовних вимог.

Суд, вислухав пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи містять докази того, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2015 року .

Сторонами не заперечується той факт, що за час шлюбу в квітні 2007 році ними придбаний автомобіль ВАЗ 2110, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований, 17 квітня 2007 року за ОСОБА_2

Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Таким чином суд вважає встановленим той факт, що автомобіль ВАЗ 2110 , державний номерний знак НОМЕР_1 був спільною власністю сторін.

Відносно вимоги про визнання недійсною угоди, щодо відчуження спірного автомобіля та повернення його в спільну сумісну власність суд дійшов наступного.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачений перелик загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Перелік є вичерпаним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою, ст. 203 цього кодексу.

Частина ч. 2 ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 та п. 6, 33 , абзаців 2, 4, 5 Порядку реєстрації ( перереєстрації ,зняття з обліку автомобілів , а автобусів , а також самохідних машин , сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів , мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів ,затвердженого на підставі вищевказаної постанови, у разі відчуження транспортних засобів, при реєстрації транспортного засобу окрім власника автомобіля зазначається співвласник або особа яка має право керування цим засобом.

При зміні власника, перереєстрація проводиться за умови дотримання вимог, щодо відчуження, які визначені нормативно - правовими актами Фонду державного майна та іншими актами законодавства.

Згідно довідки-заява ДАІ від 22 липня 2014 року автомобіль ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2, був перереєстрований на нового влаксника за довідкою-рахунок (серія ВІА №579116 від 22 липня 2014 року ) на ОСОБА_3, з правом користування ОСОБА_2.

Для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі зміни власника, до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами стороні, що скріплені печаткою акт прийому передачі транспортного засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин, а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження документами, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами.

Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено право дружини (чоловіка) на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим подружжям без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Сімейний кодекс України вперше виділяє правочини, предмет яких складає цінне майно, тобто законодавство закріплює нову оціночну категорію «цінне майно». Разом із тим, жоден закон чи підзаконний нормативно-правовий акт не дає визначення цієї категорії або загальних критеріїв, які б дали змогу віднести те чи інше майно до цінного майна. Як цінне майно може бути визначене дуже широке коло об'єктів права власності - аудіо та відеоапаратура, холодильники, меблеві гарнітури тощо. Вимога закону щодо надання письмової згоди другого з подружжя відносно кожної речі, яка в принципі може бути віднесена до цінного майна, на думку суду, є нездійсненою. Отже оцінка будь-якою особою цінності майна буде завжди суб'єктивною, з огляду на те, що сама правова категорія «цінне майно»є оціночним поняттям, та віднесення того чи іншого майна до цінного буде залежати від статків та доходів особи, що його оцінює та її особистого відношення до об'єкту оцінки.

Зміст ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України, що містить таке положення, цілком відповідає та кореспондує приписам ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, однак зазначена стаття Сімейного кодексу України, закріплюючи загальне право на звернення до суду, не містить прямої вказівки на те, що такий договір є недійним та суперечить вимогам закону.

Інших підстав для визнання угоди, недійсною чинним законодавством не передбачено.

Як вбачається, перереєстрація автомобіля відбувалась з додержанням всіх вимог, її зміст не суперечить чинному законодавству, на момент її укладення чоловік позивачки мав повний обсяг дієздатності, волевиявлення його було вільним, правочин був спрямований на настання певних наслідків.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів, що дана угода виконана з порушенням чинного законодавства, суд вважає, що вимоги про визнання недійсною угоди, щодо відчуження спірного автомобіля та повернення його в спільну сумісну власність є такими, що задоволенню не підлягають.

Але суд враховує, що ОСОБА_2 порушив права позивачки, тому на підставі положення ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України, за яким якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, також враховує, що на теперішній час обєкт сумісної власності відсутній, і те що позивачка не заперечує проти отримання компенсації за майно, вважає, що ОСОБА_2 повинен компенсувати позивачці частину вартості спірного автомобіля.

Стосовно вимоги про визнання права власності на 1/2 частини спірного автомобіля та стягнення компенсації суд дійшов наступного.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення родини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

З правових роз'яснень у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ( Далі по тексту Постанова №11 від 21 грудня 2007 року), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як встановлено в суді, договору щодо часток кожного з подружжя у спільній власності сторони не укладали.

Суд встановлено, що спірний автомобіль було придбано за час шлюбу .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу ВАЗ 2110, 2007 року випуску д/н НОМЕР_1, складеного в22 липня 2014 року, ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 60 982.50грн.

Заперечуючи проти вимог в цієї частині, відповідач ніяких доказів щодо вартості автомобіля не надав, про призначення по справі експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна клопотання не заявляв.

Враховуючи надані суду докази, а також той факт, що позивачем не доведені підстави відступу від рівності часток подружжя і позивачка має бажання отримання компенсації за спірний автомобіль, суд вважає, вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Пунктом 30 Постанови №1 1 від 21 грудня 2007 року, зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, За правилами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати які документально підтверджені.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, на її користь повинно бути стягнуто 30 491.25 грн. частина вартості спірного автомобіля та судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись. ст.3, 10, 11, 57 - 60, 61, 79, 88, 179, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України; ст.ст.203,215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60,51, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», від 21 грудня 2007 року N 11 суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в с.Безмятежне Шевченківського району Харківської обалсті, зареєстрованого в с.м.т.Шевченкове Харківської області по вул.Кропивницького, 17, а, інд. код. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилась у м.Сімферополь АР Крим, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4 по пров.Миру, 6 кв.91 інд. код. НОМЕР_3, компенсацію вартістю ? частки автомобіля ВАЗ 2110, державний номер НОМЕР_4 2007 року випуску в сумі 30 491.25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в с.Безмятежне Шевченківського району Харківської обалсті, зареєстрованого в с.м.т.Шевченкове Харківської області по вул.Кропивницького, 17, а, судові витрати, пропорційні задоволеним в сумі 243.60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ