У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання квартири особистою власністю та поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд з указаним позовом. Зазначала, що з 19 квітня 1991 року вона із ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2012 року було розірвано. Під час проживання у шлюбі ними на підставі договору купівлі-продажу 27 грудня 1997 року придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_4, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_4 Посилаючись на наведене, просила поділити квартиру та визнати за нею право власності на Ѕ її частину.

ОСОБА_4 у лютому 2014 року подав зустрічний позовом до ОСОБА_3, Вказував, що він був членом ЖБК «Мир» та на підставі ордеру № 96, виданого Запорізьким міськвиконком 2 жовтня 1969 року, отримав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 пайові внески за яку ним сплачено до укладення шлюбу з відповідачем у зв'язку з чим вона стала його особистою власністю. 2 жовтня 1995 року ним продано вказану квартиру за 400000000 карбованців і того ж дня на підставі договору купівлі-продажу він придбав квартиру АДРЕСА_2 за 1 200 000 000 карбованців, яку 27 грудня 1997 року продав і придбав квартиру АДРЕСА_3 за 15 105 грн. Посилаючись на те, що спірна квартира була придбана ним за його особисті кошти, відповідач жодних грошей на її придбання не вносила, просив визнати її його особистою власністю та поділити рухоме майно, яке було придбане в період шлюбу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_4 спільним майном подружжя. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 її частини за кожним. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог.

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

З матеріалів справи вбачаться, що ОСОБА_4 у лютому 2014 року подав зустрічний позовом до ОСОБА_3 в якому просив визнати квартиру його особистою власністю та поділити рухоме майно, яке було придбане в період шлюбу.

Із змісту судових рішень вбачається, що вимоги ОСОБА_4 в частині поділу рухомого майна судами не вирішені, хоча від цих вимог він не відмовлявся, мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову в цій частині не наведено.

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені ними рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 про поділ рухомого майна не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо вирішення вимог про поділ спірної квартири, то в цій частині судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання його особистою власністю квартири АДРЕСА_4 суди виходили із того, що вона набута у період перебування сторін у шлюбі та недоведеності її придбання за особисті кошти останнього.

Такий висновок відповідає обставинам справи, встановленим на підставі поданих сторонами доказів і ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

При цьому колегія суддів виходить із положень ст. 335 ЦПК України згідно яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За наявності наведених підстав відмови у позові ОСОБА_4 помилкова вказівка у судових рішеннях на те, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_5 була проведена у період перебування сторін у шлюбі у зв'язку з чим право власності на неї виникло у подружжя, а не у нього особисто, на законність рішень не впливає і не може тягти за собою їх скасування.

Зробивши такий висновок суди не врахували, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року № 697-XII, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Отже правове значення для визначення належності майна мало те, коли і ким сплачено пайовий внесок за квартиру, а не час проведення реєстрації права власності на неї членом ЖБК, яким був ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2014 року у частині позову ОСОБА_4 про поділ рухомого майна скасувати, а справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук