У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ земельної ділянки.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що на підставі рішення від 18 червня 2008 року № 28/26 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, згідно з яким 19/50 частини земельної ділянки належить їй, а 31/50 частини належить відповідачу ОСОБА_7 на підставі державного а <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2000/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>кта на право власності на земельну ділянку від 29 червня 2009 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2010 року визнано частково недійсним та скасовано рішення Луцької міської ради від 18 червня 2008 року № 28/26 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання в оренду» в частині визнання часток у спільній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (19/50 - за ОСОБА_6, 31/50 - за ОСОБА_7.).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2012 року, яке набрало законної сили, проведено розподіл будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, м. Луцьк, наступним чином: співвласнику ОСОБА_6 виділено квартиру № 2, загальною площею 44,3 кв. м у складі: коридор (2-1) площею 6,6 кв. м, кімната (2-2) площею 18,5 кв. м, коридор (2-3) площею 7,2 кв. м, кухня (2-4) площею 8,5 кв. м, санвузол (2-5) площею 3,5 кв. м, хлів (Б-1), погріб з шийкою (Г), вбиральня (Д), 19/50 частини огорожі (1-2); співвласнику ОСОБА_7 виділено квартиру № 1, загальною площею 53,6 кв. м, яка складається з приміщень: коридор (1-1) площею 5,3 кв. м, кухня (1-2) площею 7,7 кв. м, кімната (1-3) площею 16,6 кв. м , кімната (1-4) площею 20,4 кв. м, санвузол (1-5) площею 3,6 кв. м, колодязь (В), 31/50 частини огорожі. Право спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Луцьку припинено.

Позивач вказував, що між нею та відповідачем постійно виникають конфлікти з приводу користування спірною земельною ділянкою. Провести розподіл цієї земельної ділянки за взаємною згодою співвласників відповідач відмовляється.

Домовленості між співвласниками вказаної земельної ділянки щодо розміру часток у спільній сумісній власності не було, інший розмір часток законом або рішенням суду також не встановлювався, у зв'язку з чим позивач просила визначити, що їй та ОСОБА_7 належить на праві власності по Ѕ частини кожній земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; поділити в натурі між нею та ОСОБА_7 спірну земельну ділянку площею 0,1000 га та виділити ОСОБА_6 у власність частину вказаної земельної ділянки, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у справі.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просила суд визначити, що їй та ОСОБА_7 належить на праві власності по Ѕ частини кожній земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; поділити в натурі між нею та ОСОБА_7 спірну земельну ділянку площею 0,1000 га та виділити їй у власність Ѕ частини земельної ділянки площею 500 кв. м в межах 1-2-9-8-6-7-1 за адресою: АДРЕСА_1, м. Луцьк, Волинська область, згідно зі схемою розподілу земельної ділянки за варіантом № 2 земельно-технічної експертизи від 13 березня 2014 року № 8695-8696, проведеної Волинським відділенням Львівського НДІ судових експертиз, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у справі, в тому числі, пов'язані з проведенням експертизи.

Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1851/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> належить на пра <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>ві власності по Ѕ частини кожній земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_6 у власність Ѕ частини земельної ділянки площею 500 кв. м у межах 1-2-9-8-6-7-1 за адресою: АДРЕСА_1, м. Луцьк, Волинська область, згідно зі схемою розподілу земельної ділянки за варіантом № 2 земельно-технічної експертизи від 13 березня 2014 року № 8695-8696, проведеної Волинським відділенням Львівського НДІ судових експертиз. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що на підставі рішення від 18 червня 2008 року № 28/26 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, згідно з яким 19/50 частини земельної ділянки належить ОСОБА_6, 31/50 частини належить ОСОБА_7 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 29 червня 2009 року (а. с. 5).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Луцької міської ради про визнання частково недійсним та скасування рішення Луцької міської ради визнано частково недійсним та скасовано рішення Луцької міської ради від 18 червня 2008 року № 28/26 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання в оренду» в частині визнання часток у спільній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (19/50 - за ОСОБА_6, 31/50 - за ОСОБА_7.) (а. с. 6, 7).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2012 року проведено розподіл будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, м. Луцьк, наступним чином: співвласнику ОСОБА_6 виділено квартиру № 2, загальною площею 44,3 кв. м у складі: коридор (2-1) площею 6,6 кв. м, кімната (2-2) площею 18,5 кв. м, коридор (2-3) площею 7,2 кв. м, кухня (2-4) площею 8,5 кв. м, санвузол (2-5) площею 3,5 кв. м, хлів (Б-1), погріб з шийкою (Г), вбиральня (Д), 19/50 частини огорожі (1-2); співвласнику ОСОБА_7 виділено квартиру № 1, загальною площею 53,6 кв. м, яка складається з приміщень: коридор (1-1) площею 5,3 кв. м, кухня (1-2) площею 7,7 кв. м, кімната (1-3) площею 16,6 кв. м, кімната (1-4) площею 20,4 кв. м, санвузол (1-5) площею 3,6 кв. м, колодязь (В), 31/50 частини огорожі. Право спільної часткової власності ОСОБА_6 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_588958/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>. та ОСОБА_7 на житловий будинок по АДРЕСА_1 у м. Луцьку припинено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у рахунок компенсації вартості частки з урахуванням відхилення від ідеальної долі в розмірі 3 834 грн.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 22 жовтня 2012 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 компенсації вартості частки з урахуванням відхилення від ідеальної долі в розмірі 3 834 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_546/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> грн скасовано (а. с. 9-11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. ст. 367, 370 ЦК України, ст. ст. 86, 89 ЗК України та виходив з того, що позивач як співвласник спірної земельної ділянки, має право на її поділ, та вважав, що її поділ повинен бути проведений в рівних частинах.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_6 посилалася на те, що вона є власником 19/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Волинської області (далі по тексту - житловий будинок) відповідно до договору купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року (а. с. 23), відповідач є власником 31/50 частини вказаного будинку.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на дату укладання договору купівлі-продажу), якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Як роз'яснено у п. 21 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 <nau://ukr/2768-14|st88/> ЗК <nau://ukr/2768-14/> бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Таким чином, вирішуючи спір, суди залишили поза увагою те, що позивач набув право користування земельною ділянкою у зв'язку з набуттям права власності на частину житлового будинку відповідно до договору купівлі-продажу, та не встановили: чи визначено у цьому договорі, в якому розмірі до позивача переходить право користування земельною ділянкою; коли та на якій підставі відповідач набув право власності на частину житлового будинку; до кого та в якому розмірі перейшло право користування земельною ділянкою на час виникнення спільної часткової власності на житловий будинок; чи досягнуто угоди про порядок користування земельною ділянкою як між попередніми співвласниками жилого будинку, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на будинок, а тому висновки судів про визначення сторонам у справі по Ѕ частини кожній земельної ділянки є неправильними.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції станом на 18 червня 2008 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій послалися на рішення суду від 12 квітня 2010 року, яким визнано частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування в частині визначення часток у спільній власності на спірну земельну ділянку, однак не врахували, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (а. с. 5), яким визначено частки сторін на земельну ділянку, а доказів, які б свідчили про те, що такий оспорювався чи/або визнавався у встановленому порядку недійсним, матеріали справи не містять.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатися законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права, зокрема щодо неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи, ненаправлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та проведення судового засідання без участі відповідача, колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2015 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук