У Х В А Л А

15 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту окремого проживання та фактично припинення шлюбних відносин під час шлюбу,

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості господарських приміщень скасовано та ухвалено в цій частині нове про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 29 694 грн грошової компенсації 1/2 частини вартості господарських приміщень, що розташовані на земельній ділянці НОМЕР_1 садового масиву «Західний - 2» в с. Нова Українка Рівненського району.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: частини другої статті 388 ЦПК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що садовий будинок з прибудовами та сходами був побудований відповідачем після припинення шлюбних відносин, тому зазначене майно не є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачкою не доведено, що гараж НОМЕР_2 в автомобільному кооперативі «За кермом», гараж НОМЕР_3 в кооперативі «Малага» та будівельні матеріали придбані сторонами під час шлюбу. Оскільки місцезнаходження автомобіля ВАЗ 2121 невідоме, тому в задоволенні позовних вимог про поділ транспортного засобу слід відмовити.

Змінюючи рішення суду першої інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості господарських приміщень, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що господарські будівлі не можуть бути самостійним предметом поділу в натурі без поділу в натурі всього житлового будинку, який є об'єктом права особистої приватної власності, тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню грошова компенсація вартості господарських приміщень

У наданих для порівняння ухвалах Верховного Суду України:

- від 7 жовтня 2009 року суд касаційної інстанції виходив із того, що суд не встановив і не зазначив у рішенні доказів, якими підтверджується сплата сторонами коштів за проведення ремонту та будівництва спірного будинку з надвірними спорудами внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, або затрат безпосередньо з боку відповідачки;

- від 6 липня 2011 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили обсяг спільного майна подружжя та не здійснили його поділ відповідно до закону. Вирішуючи питання поділу автомобіля, що є спільною власністю подружжя, суд установив, що цей автомобіль без згоди одного із подружжя був проданий за день до розлучення, проте суд не вирішив питання про компенсацію вартості частки зазначеного майна іншому із подружжя. Виділяючи у власність чоловіку мотоцикл, суд також безпідставно не вирішив питання щодо компенсації дружині вартості її частки в цьому майні. З судового рішення не вбачається які переобладнання та перепланування необхідно провести для виділення сторонами відокремлених частин будинку, відсутній в матеріалах справи й дозвіл на це відповідного виконавчого комітету.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту окремого проживання та фактично припинення шлюбних відносин під час шлюбу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко