печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретарів Іваненко С.С., Сторожук Є.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до відповідача ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» і просить розірвати договір Фінансового лізингу № 010571 з додатками від 25 червня 2014 року, стягнути з TOB «Лізингова компанія «АвтоФінанс» сплачену Комісію за організацію в сумі 39 750 (тридцять дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят) грн., стягнути з TOB «Лізингова компанія «АвтоФінанс» Авансовий платіж в сумі 198 750 (сто дев'яносто вісім тисяч сімсот п'ятдесят) грн., стягнути з TOB «Лізингова компанія «АвтоФінанс» сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 1 192,50 (одна тисяча сто дев'яносто дві п'ятдесят) коп., стягнути з TOB «Лізингова компанія «АвтоФінанс» сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 238,50 (двісті тридцять вісім п'ятдесят) коп. , стягнути з TOB «Лізингова компанія «АвтоФінанс» неустойку в сумі 11925 (одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) грн., стягнути з TOB «Лізингова компанія «АвтоФінанс» моральну шкоду в сумі 10 000 десять тисяч) грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору, не здійснивши реальних заходів щодо надання предмету лізингу позивачу у користування після сплати ним авансового платежу, після чого почав уникати будь-яких переговорів, чим спричинив позивачу моральних страждань.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» направив письмові заперечення щодо позовних вимог, в який позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, вказуючи на те, що відповідачем дії вчинені відповідно до діючого законодавства та у відповідності до умов укладеного договору. Зокрема, відповідач звертав увагу на те, що позивачем не було виконано умов договору в частині оплати комісії за передачу предмету лізингу, що в свою чергу свідчить про відсутність у відповідача обов'язку по передачі в користування позивачу обраного ним предмету лізингу.

Суд вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, вивчивши надані сторонами письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 25 червня 2014 року між, ОСОБА_1, і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі-Відповідач) було укладено Договір Фінансового лізингу № 010571 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: автомобіль Honda CR-V вартістю 397 500,00 грн.

Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль Honda CR-V, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором.

В той же день позивачем було сплачено рахунок відповідача суму 39 750 грн. та суму 198 750 грн.(оригінали квитанцій досліджені під час судового розгляду).

Як вбачається в п.4 Договору поставка предмету договору повинна бути здійснена не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору та комісії за передачу предмета лізингу, тобто в строк до 12 грудня 2014 року.

Зокрема пунктами 1.7, 4.1 Договору лізингу сторонами визначено, що лізингодавець передає Предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 (сто двадцять) робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій (Лізингодавця) поточний рахунок та Комісії за передачу Предмета Лізингу.

Згідно п. 4.8. лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акту прийому - передачі предмета лізингу.

В даному судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Автофінанс» не виконує взяті на себе зобов'язання, відповідно до договору № 010571 фінансового лізингу від 25.06.2014 року.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом і та договором лізингу випадках.

За вимогами ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Відповідно до п.5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів» у разі коли продавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, а саме: 397 500 грн. (вартість предмета лізингу ) * 3% = 11 925 (одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) грн.

Згідно п. 14.11 Договору фінансового лізингу сторони зобов'язуються протягом 10 календарних днів з моменту настання відповідної події повідомляти один одного щодо зміни їхнього місцезнаходження, поштових і банківських реквізитів, номерів телефонів і факсів, зміни посадових або уповноважених осіб Сторін даного договору, а також про всі інші зміни, які здатні вплинути на реалізацію й виконання зобов'язань за умовами даного договору.

Дане зобов'язання TOB «Лізингова компанія «Автофінанс» не виконано. Позивач не був повідомлений про зміну місцезнаходження відповідача, що суперечить як умовам даного договору, так і п.3 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» в якому зазначено , що продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві достовірну і повну інформацію про найменування, належність та режим роботи свого підприємства. Положення статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» стосуються введення в оману щодо власної діяльності відповідного суб'єкта господарювання.

Поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або зазначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей , зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які:

- містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору;

- містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання;

- приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають;

- містять посилання на обсяги виробництва, придбання, продажу чи поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, яких фактично не було на день поширення інформації.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про те, що позивач сплативши авансовий платіж в розмірі 198 750грн., комісію за організацію в розмірі 39 750грн. , не отримав від відповідача протягом наступних 120 днів пропозиції щодо укладення акту прийому-передачі, сплати комісії за передачу предмета лізингу, та відповідно докладеного опису предмета лізингу та його узгодження. Відсутність вказаних дій з боку відповідача, свідчить про те, що відповідач порушив умови договору, оскільки не здійснював жодних дій спрямованих на реалізацію умов договору в частині передачі предмета лізингу. Враховуючи зазначене слід визнати безпідставним посилання відповідача на несплату позивачем комісії за передачу предмета лізингу, оскільки вказаного предмету лізингу відповідачем не було надано для узгодження.

З огляду на встановлене слід дійти переконання про обґрунтованість вимог позивача про наявність підстав для розірвання договору, та повернення сплачених грошових коштів, та одночасного стягнення 3% в порядку п5ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» , оскільки відповідач не здійснив жодної дії спрямованої на його реалізацію, що в свою чергу значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору .

При цьому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Так, згідно ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;

В даному випадку недоліків продукції (дефекту в продукції) встановлено не було, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Комісія за прийом платежів позивачем дійсно була проведена, при цьому вказані операції проводяться банківськими установами відповідно до встановлених ними правил та норм чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16, 628, 651, 799,806 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 7,11,16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково. Розірвати договір Фінансового лізингу №010571 з додатками від 25 червня 2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс"на користь ОСОБА_1 комісію за організацію в сумі 39 750грн., авансовий платіж в сумі 198 750грн., неустойку в розмірі 11 925грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" в дохід держави судовий збір в розмірі 2 547,85грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.