АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 685/5/15-ц
Провадження № 22-ц/792/835/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1 та представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виробничого сільськогосподарського кооперативу „Мир про допуск до роботи, зобовязання сплатити середньомісячний заробіток та стягнення моральної шкоди з апеляційною скаргою виробничого сільськогосподарського кооперативу „Мир на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2015 року, -

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВСК „Мир (далі кооператив) про покладання на відповідача обовязку допустити до роботи на посаду мельника, сплатити середньомісячний заробіток та стягнення 4000 грн. моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначив, що відповідач незаконно, з порушенням вимог трудового законодавства вирішив не допускати його до виконання обовязків мельника кооперативу.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2015 року позов було задоволено частково. ОСОБА_1 допущено до роботи на посаді мельника ВСК „Мир та зобовязано кооператив сплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2014 року. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі кооператив просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог, провадження у справі закрити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи, оскільки безпосередньо позивач та докази в справі правильно вказують на те, що 18 грудня 2014 року кооператив не допустив ОСОБА_1 до роботи мельника, оскільки вступило в дію рішення кооперативу від 29 жовтня 2013 року про відсторонення його від роботи, а не з тих підстав, що позивач не пройшов обовязкового медичного огляду, як зазначив суд в оскаржуваному рішенні. Оскільки питання правомірності відсторонення позивача від роботи на посаді мельника вже було предметом розгляду Теофіпольського районного суду, рішенням якого від 26.05.2014 року, що набрало законної сили 19.11.2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено у позові про поновлення на посаді мельника кооперативу, тому провадження у справі слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги та пояснила, що ОСОБА_1 був звільнений з посади мельника кооперативу 12.05.2015 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та пояснив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального права.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права оспорюване рішення підлягає зміні в частині вирішення питання виплати середнього заробітку.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до СВК „Мир про поновленні на посаді мельника, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з підстав пропуску строку позовної давності. При цьому судом було встановлено, що в даному випадку вбачається порушення норм трудового законодавства при відстороненні позивача від роботи на посаді мельника кооперативу, оскільки вказана посада не передбачає обовязкового підтвердження фізичного стану здоровя працівника.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 9 липня 2014 року вищевказане рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 допущено до роботи на посаді мельника, стягнуто 3751,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 грн. моральної шкоди.

Виконуючи рішення апеляційного суду, рішенням правління кооперативу від 5 серпня 2014 року позивача було допущено до роботи на посаді мельника та виплачено 5751,20 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду від 9 липня 2014 року було скасовано, залишено в силі рішення Теофіпольського районного суду від 26 травня 2014 року.

В грудні 2014 року відповідач на виконання вищевказаного рішення Теофіпольського суду поновив своє рішення щодо відсторонення позивача від роботи мельника.

Таким чином суд в даному випадку прийшов до правильного висновку про те, що 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи на посаді мельника кооперативу в звязку з тим, що рішення суду, яким позивачу було відмовлено у поновленні на роботі набрало законної сили і автоматично вступило у дію рішення (усне розпорядження голови ВСГК „Мир від 29 жовтня 2013 року, як встановлено рішенням Теофіпольського районного суду від 26 травня 2014 року), про відсторонення ОСОБА_1 від роботи на посаді мельника у звязку з неможливістю виконувати цю роботу за станом здоровя.

При цьому, вирішуючи питання про відсторонення від роботи в грудні 2014 року, відповідачем не було враховано того, що обставини справи змінилися, позивач влітку 2014 року пройшов медичний огляд і був визнаний лікарською комісією придатним за фізичним здоровям до виконання обовязків мельника. Тобто підстави для відсторонення ОСОБА_1 від роботи мельника, які були в жовтні 2013 року, станом на 18 грудня 2014 року відпали.

З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2014 року, після відсторонення від роботи 18 грудня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся до кооперативу з письмовою заявою про поновлення його на роботі на посаді мельника у звязку з придатністю його за станом здоровя виконувати цю роботу, що підтверджується медичною довідкою комісії ЛПЗ Теофіпольського району від 08.08.2014 року, якою встановлено, що він придатний до роботи за професією мельник. Вказана довідка була отримана відповідальним працівником ВСК „Мир 12.08.2014 року.

Таким чином, оскільки в даному випадку відсторонення позивача від роботи 18.12.2014 року мало місце у звязку зі спірними правовідносинами, які вникли між сторонами в 2013 році і були врегульовані рішенням Теофіпольського районного суду від 26.05.2014 року, яке набрало законної сили 19.11.2014 року, тому його звернення до кооперативу 24.12.2014 року із заявою про поновлення на роботі свідчить про непогодження ОСОБА_1 з відстороненням від роботи 18.12.2014 року, оскільки підстави, які зумовили його відсторонення в жовтні 2013 року змінилися, 08.08.2014 року він пройшов медичний огляд і був визнаний медичною комісією фізично придатним для перебування на посаді мельника.

Підсумовуючи зазначене вище слід прийти до висновку, що суд правильно виходив з того, що 18 грудня 2014 року відсторонення ОСОБА_1 від роботи на посаді мельника відбулося з порушенням законодавства про працю.

Обставини, відповідно до яких позивач звернувся до суду з даним позовом в 2015 році інші, ніж обставини, встановлені судом в 2014 році, тому підстав для закриття провадження в справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в даному випадку не вбачається.

Слід також зазначити, що з урахуванням вимог ст. 17 Закону України „Про охорону праці, ст. 26 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, ст. 21 Закону України „Про захист населення від інфекційних хвороб, Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом МОЗ України від 21.05.2007 року, № 246 та встановлених обставин справи, ОСОБА_1 за займаною посадою та виконуваною роботою не відноситься до працівників, які повинні проходити обовязкові медичні огляди, справа також не містить обєктивних даних про те, що він зайнятий на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці.

Висновок суду про необхідність виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2014 року є обґрунтованим.

Пунктом 10 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року, № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці визначено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у звязку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП України).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив суд зобовязати кооператив, зокрема, виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Суд, задовольняючи позов в цій частині та зобовязуючи відповідача сплатити позивачу середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2014 року виходив з принципу диспозитивності цивільного процесу, встановленого ст. 11 ЦПК України.

В той же час судом не враховано вимоги ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, оскільки приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, з метою сприяння здійсненню прав позивача у трудовому спорі, суду необхідно було вирішити питання щодо стягнення на його користь середньої заробітної плати за конкретний період за рахунок позивача.

В даному випадку слід також врахувати, що ОСОБА_1 був звільнений з посади мельника 12 травня 2015 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток в порядку ст. 235 КЗпП України за період з 18.12.2014 року по 11.05.2015 року включно.

При розрахунку середнього заробітку необхідно враховувати положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року, № 100.

Протягом останніх 2 календарних місяців, які передували відстороненню позивача від роботи (листопад, жовтень 2014 року) ОСОБА_1 відпрацював на посаді мельника 35 робочих днів, його заробітна плата за цих 2 місяці склала 2790 грн.09 коп. без вирахування податків та зборів, середньоденний заробіток становитиме 79 грн. 72 коп.. З урахуванням графіку роботи млина (кожну середу та суботу) вимушений прогул позивача тривав 51 робочиий день, тому його середній заробіток за цей період становить 4065 грн. 72 коп. без вирахування податків і зборів.

В решті рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального закону, відповідає обставинам справи, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу виробничого сільськогосподарського кооперативу „Мир задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2015 року в частині зобовязання ВСК „Мир сплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2014 року змінити.

Стягнути з виробничого сільськогосподарського кооперативу „Мир на користь ОСОБА_1 4065 грн. 72 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції Бурлак Г.І. Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 53