АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/575/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Саліхова В.В., Рейнарт І.М.,

при секретарі Шалапуда Н.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, компанії Релемен Траст Лімітед про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, компанії Релемен Траст Лімітед про визнання договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове рішення яким задовольнити позов.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що спірний договір був спрямований на передачу компанії Релемен Траст Лімітед права ініціювати притягнення позивача до відповідальності за не виконання зобовязання за угодою від 28.08.2000 року.

Вказує на те, що спірний договір не був нотаріально посвідчений, як це передбачено п.5.1 договору укладеного між ОСОБА_4 та юридичною особою Траст Лімітед.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній доводів.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з наданих позивачем доказів не встановлено суперечності вимогам закону або умовам угоди від 28.08.2000 року оспорюваного нею правочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено письмову угоду, за умовами якої сторони зобов'язались використати наявні у них можливості для фінансування оздоровлення ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» . (а.с.12-14)

20.12.2012 року між ОСОБА_4 та юридичною особою, що діє за законодавством Республіка Кіпр Релемеп Траст Лімітед було укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами письмової угоди від 28.08.2000 року будь-яких застережень щодо неможливості укладення договору про відступлення права вимоги не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору укладеного між ОСОБА_4 та юридичною особою, що діє за законодавством Республіка Кіпр Релемеп Траст Лімітед про відступлення права вимоги.

Відповідно до ч.3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За угодою від 28 серпня 2000 року сторони мають права та обов'язки та одночасно виступають кредиторами і боржниками.

Відповідно до п. l. l договору відступлення права вимоги, первісний кредитор передає належні йому в повному обсязі права вимоги згідно з угодою від 28.08.2000 року.

Тобто, за оспорюванню угодою до нового кредитора перейшли право ОСОБА_4 вимоги від ОСОБА_2, зокрема, сплати штрафу у випадку порушення зобов'язання.

Пунктами 1.2 та 1.4 договору визначено, що з цього договору випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього договору. В частині отриманих за цим договором прав вимоги до боржника новий кредитор є правонаступником первісного кредитора за основною угодою.

Доводи апеляційної скарги, щодо недійсності договору від 20.11.2012 року, з підстав невідповідності п.5.1. щодо нотаріального посвідчення, суд не приймає до уваги, оскільки за додатковою угодою до оспорюваного договору сторони внесли зміни та виключили, умову договору про обов`язковість нотаріального посвідчення.

Згідно з ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Зобов`язання, що виникли з угоди від 28.08.2000 року не можна вважати нерозривно пов'язаними з особою кредитора, оскільки пов'язані з правом власності на акції та правом корпоративного управління акціонерного товариства.

За умовами письмової угоди від 28.08.2000 року будь-яких застережень щодо неможливості укладення договору про відступлення права вимоги не було, відтак суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору укладеного між ОСОБА_4 та юридичною особою, що діє за законодавством Республіка Кіпр Релемеп Траст Лімітед про відступлення права вимоги.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку і прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді