У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 8 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення із службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 16 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 лютого 2015 року, - в с т а н о в и л а: У серпні 2012 року військова частина № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі - в/ч НОМЕР_1) звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_5, як військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1, та членам його сім'ї - ОСОБА_6, ОСОБА_4 було надано службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 8 серпня 2001 року № 102 ОСОБА_5 виключений із списків частини та вибув для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_3. З 16 січня 2002 року ОСОБА_5 із вказаного службового житлового приміщення виписано. ОСОБА_6 перебувала з 22 лютого 1999 року по 22 лютого 2002 року на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_1. У 2001 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвали шлюб. В подальшому ОСОБА_5 був переведений до в/ч НОМЕР_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), де на підставі ордеру № 3 серії 02 від 30 листопада 2004 року, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради, отримав двохкімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Проте службову квартиру у м. Рені не звільнив та її утримує. З 27 березня 2003 року по теперішній час перебуває на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_2. Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 30 жовтня 2006 року № 265-ос ОСОБА_5 звільнений в запас Збройних Сил України з 1 листопада 2006 року. Однак, добровільно виселятися із службового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі відмовляються. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 16 червня 2014 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з службового житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині порядку стягнення судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України судові витрати в рівних частках. В іншій частині рішення суду залишено без змін. У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, при цьому змінивши рішення суду в частині порядку стягнення судових витрат, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнені в запас та не перебувають на службі у в/ч НОМЕР_1, а також те, що ОСОБА_5 в 2001 році після вибуття для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_3 виселився із вищевказаної спірної службової квартири та отримав службову квартиру за іншим місцем проходження служби, а в спірну квартиру вселився повторно уже після звільнення в запас, як член сім'ї ОСОБА_6, та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини (ст. 124 ЖК України, Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081). Обставин, які б перешкоджали виселенню відповідачів із спірної службової квартири без надання іншого житлового приміщення, відповідно до ст. 125 ЖК України, судами не встановлено. Крім того, суд правильно визначився з порядком обчислення позовної давності. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 16 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 лютого 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко Д.Д. Луспеник С.Ф. Хопта
й