Провадження № 2/127/4643/15
02 вересня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Іщук Т.П.,
при секретарі Коваленко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -
Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за Кредитним договором № 048/2008 від 29.04.2008 року (з додатковими договорами), відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту - 29.04.2013 року. Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував зобовязання відповідно до умов Договору та Графіку, у звязку з чим станом на 25.04.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 319 889,58 грн., а також було нараховано пеню в розмірі 7221,61 грн., штраф 3198,89 грн., 3% річних 9596,68 грн. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 048/2008 від 29.04.2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 був укладений Договір поруки від 29.04.2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 поручилася за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором та зобовязалася відповідати як солідарний боржник у повному обсязі, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. 13.12.2013 року між АКБ «Східно-Європейський банк», ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» та Національним банком України було укладено Договір № 32-Л про передавання в управління непроданих активів, а 25.04.2014 року між ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14, згідно якого було відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 048/2008 від 29.04.2008 року (з додатковими договорами). Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 339906,76 грн. за Кредитним договором № 048/2008 від 29.04.2008 року (з додатковими договорами), а також судові витрати.
Представник позивача - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного з АКБ «Східно-Європейський банк» Кредитного договору № 048/2008 від 29.04.2008 року (з додатковими договорами), відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту - 29.04.2013 року.
13.12.2013 року між АКБ «Східно-Європейський банк», ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» та Національним банком України було укладено Договір № 32-Л про передавання в управління непроданих активів, а 25.04.2014 року між ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №23/ФК-14, згідно якого було відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 048/2008 від 29.04.2008 року (з додатковими договорами).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував зобовязання відповідно до умов Договору та Графіку, у звязку з чим станом на 25.04.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 319 889,58 грн., а також було нараховано пеню 7221,61 грн., штраф 3198,89 грн., 3% річних 9596,68 грн.
Разом з тим, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).
Згідно п. 4.1. Кредитного договору при несвоєчасному поверненні кредиту та відсотків за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,2% від несплаченої суми процентів та від несплаченої суми кредиту, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, при несвоєчасному поверненні кредиту та відсотків за користування кредитом Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1% від суми непогашеного боргу.
Таким чином, за одне й те саме порушення зобов'язання (несвоєчасне поверненні кредиту та відсотків за користування кредитом) передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому, у ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Таким чином, позов у частині стягнення неустойки у вигляді пені задоволенню не підлягає у звязку із неможливістю одночасного застосування подвійної юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Щодо стягнення 3% річних, то суд враховує положення ст.625 ЦК України та право позивача заявити вказану суму не за весь час прострочення, а тому визначена позивачем сума підлягає задоволенню (319 889,58 грн. х 3 :365 х 365 :100). Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 048/2008 від 29.04.2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 був укладений Договір поруки від 29.04.2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 поручилася за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором та зобовязалася відповідати як солідарний боржник у повному обсязі, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Разом з тим, визначаючись щодо стягнення встановленої суми заборгованості солідарно з поручителем, суд враховує, що згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.
Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).
З Договору поруки від 29 квітня 2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняться, а умова договору поруки (пункт 15), згідно якого договір припиняє свою дію після припинення забезпечених Порукою зобовязань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.
У пункті ж 1.2. Кредитного договору № 048/2008 від 29.04.2008 року (з додатковими договорами) строк виконання основного зобовязання чітко визначений кінцевий термін повернення кредиту 29 квітня 2013 року (останній день строку користування кредитом).
За таких обставин у Кредитора виникло право предявити вимогу до Поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 30.04.2013 року, протягом наступних шести місяців (тобто до 30.10.2013 року). Таку вимогу (позов до суду) до Поручителя Кредитор предявив лише 19.06.2015 року (будь-яка досудова вимога до Поручителя взагалі не предявлялася), тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку (Правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року в справі № 6-106 цс14 та від 17.09.2014 року в справі № 6-125 цс14).
При цьому, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, не є необхідним (Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року в справі № 6-134 цс12), а тому зобовязання, що виникли з Договору поруки від 29.04.2008 року, укладеного між АКБ «Східно-Європейський банк» та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, є припиненими. Відповідно визначена сума заборгованості не підлягає стягненню з поручителя.
Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобовязань, а саме, випливають з договору кредиту, встановив, що права позивача відповідачем ОСОБА_1 порушені, а тому вони підлягають захисту, тобто позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення встановленої суми заборгованості з ОСОБА_1
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 3326,85 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 251-252, 512, 514, 516, 526, 530, 546, 549, 553-554, 559, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, Правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року в справі № 6-134 цс12, від 24.09.2014 року в справі № 6-106 цс14, від 17.09.2014 року в справі № 6-125 цс14, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226, 3607 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» 3326,85 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: