Справа № 369/6939/14ц Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/3580/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 20 16.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, до якої приєдналася ОСОБА_3, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, треті особи Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шаповаленко Анатолій Іванович про визнання незаконними та скасування рішення, державного акту на право власності на землю, державної реєстрації земельної ділянки, державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом, заявлені позовні вимоги мотивував тим, що у 1988 році йому було виділено земельну ділянку під будівництво нового житлового будинку пл. 0,08 га. по АДРЕСА_1, при виділенні йому земельної ділянки в натурі по межі із земельною ділянкою, що належить ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, на той час уже була поставлена огорожа із залізобетонними стовпчиками. При розробці плану забудови ОСОБА_4 було враховано, що вздовж вулиці Нова проходить дренажний трубопровід і будівництво господарських споруд зі сторони вул. Нова заборонено, у звязку з цим він спроектував гараж у тильній частині своєї садиби для підїзду до якого із вул. Нової на своїй садибі вздовж межі із ОСОБА_2, залишив проїзд шириною по фасаду 4 м. та довжиною 30 м., яким також користувався сусід ОСОБА_6 для підїзду до його земельної ділянки. Вказаний порядок був введений з часу виділення земельної ділянки ОСОБА_4 і не порушувався. Як стало відомо позивачеві, рішенням Шпитьківської сільської ради від 25 жовтня 2011 року ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку, що знаходиться у АДРЕСА_2, цим рішенням ОСОБА_2, крім іншого, було передано у власність земельну ділянку пл. 0,012 га., яка перебуває у користуванні позивача згідно з рішенням виконкому Шпитьківської сільської ради № 91 від 23 серпня 1988 року і є частиною його земельної ділянки. Комісією з питань земельних відносин 29 квітня 2014 року було встановлено, що до державного акту ОСОБА_2 включено проїзд шириною 4 м. Під час розгляду справи по суті ОСОБА_2 подарувала спірну земельну ділянку ОСОБА_3 Уточнивши позовні вимоги в березні 2015 року, просив визнати незаконним (недійсним) та скасувати рішення Шпитьківської сільської ради VI сесії 6 скликання від 25 жовтня 2011 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,0817 га в АДРЕСА_2 та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2; визнати недійсним та скасувати державний акт на імя ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 05 вересня 2014 року та скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Шпитьківської сільської ради VI сесії 6 скликання від 25 жовтня 2011 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,0817 га в АДРЕСА_2 та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2; визнано недійсним та скасовано державний акт на імя ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку, скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 05 вересня 2014 року та скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що позивач ні юридично, ні фактично не є користувачем частини спірної земельної ділянки, докази, надані позивачем на підтвердження факту надання йому в користування частини земельної ділянки, що оспорюється, не підтверджують надання йому 0,08 га., у них мова йде про передання земельної ділянки пл. 0,07 га.; у звязку з відсутністю у позивача прав користування частиною земельної ділянки, що оспорюється, отримання апелянтом цієї частини земельної ділянки у власність не порушило прав позивача. Станом на день укладення договору дарування земельної ділянки, що включає частину земельної ділянки, що оспорюється, не існувало і не існує документу, який би встановлював незаконність отримання земельної ділянки у власність апелянтом, а отже відчуження цієї земельної ділянки є законним та відповідає вимогам закону про дійсність правочину; не підлягають задоволенню позови про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після недійсного правочину на підставі ст. ст. 203, 215 ЗК України.

Відповідач ОСОБА_3 подала до апеляційного суду заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2, вважала рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з підстав неповного зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції цим вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що наказом по радгоспу «Шпитьківській» від 07 лютого 1977 року № 25 виділено земельну ділянку працівнику радгоспу ОСОБА_7 в розмірі 0,15 га., в тому числі під будівництво житлового будинку 0,07 га. по АДРЕСА_3, вирішено після рішення райвиконкому виділити земельну ділянку в натурі і в земельно-шнуровій книзі радгоспу провести записи на підставі наказу (а. с. 150).

Рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради від 06 грудня 1977 року № 635/2 ОСОБА_7 видано свідоцтво на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_3, площа садиби 700 кв.м. (а. с. 74, 75).

Рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради від 23 серпня 1988 року № 91 за заявою ОСОБА_4 вирішено просити виконком Києво-Святошинської районної ради надати дозвіл на забудову індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 на земельній ділянці, виділеній йому радгоспом під забудову; затверджено наказ директору радгоспу «Шпитьківський» за № 236 від 23 серпня 1988 року на виділення земельної ділянки в розмірі 0,07 га. під забудову ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 (а. с. 10). В матеріалах справи на а. с. 14 міститься план садиби ОСОБА_4, затверджений 27 жовтня 1988 року із наступними характеристиками: площа присадибної ділянки 700 кв.м., 23 х 30 м., із приміткою: будівництво господарчих споруд з боку вулиці заборонено.

Рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради від 21 березня 1989 року № 40 скасовано рішення виконкому сільської ради від 17 лютого 1977 року № 31 про надання ОСОБА_7 дозволу на забудову індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_3; вирішено просити виконавчий комітет районної ради народних депутатів відмінити своє рішення № 535/2 від 06 грудня 1977 року; погоджено наказ директору радгоспу «Шпитьківський» за № 7 від 17 березня 1989 року про виділення земельної ділянки ОСОБА_2 під забудову індивідуального житлового будинку в розмірі 0,16 га.; вирішено просити виконком Києво-Святошинської районної ради народних депутатів видати технічну документацію на забудову індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а. с. 162).

22 травня 1992 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, що розташований на земельній ділянці пл. 0,15 га., внаслідок чого ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок в цілому (а. с. 35 36).

Рішенням Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ХІХ сесії 5 скликання від 09 жовтня 2009 року надано дозвіл на розробку технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,07 га. в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (а. с. 71).

Рішенням Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI сесії 6 скликання від 25 жовтня 2011 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,0817 га. в АДРЕСА_2 та ведення особистого селянського господарства по вул. Нова площею 0,0803 га. ОСОБА_2 (а. с. 8). На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, яким посвідчено право власності на земельну ділянку пл. 0,0817 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 (а. с. 9).

29 квітня 2014 року комісією Шпитьківської сільської ради складено акт, яким встановлено, що згідно запису земельно-шнурової книги Шпитьківської сільської ради ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку пл. 0,07 га. під будівництво нового житлового будинку. При виділенні земельної ділянки під забудову в 1988 році ОСОБА_4 на межі ОСОБА_2 на той час стояла огорожа із залізобетонними стовпчиками, яка на момент обстеження комісії 29 квітня 2014 року знаходиться на тому самому місці. При винесенні земельної ділянки ОСОБА_4 на місцевість було враховано прохання жителя АДРЕСА_4 ОСОБА_6 залишити проїзд з вулиці Нової до тильної сторони його земельної ділянки для обробітку городу сільськогосподарськими машинами та завезення органічних добрив. Комісією здійснено обміни фасадних частин земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Встановлено, що оскільки фактичні розміри садиби ОСОБА_2 є меншими, ніж на плані меж її земельної ділянки, що відображено у державному акті на право власності на земельну ділянку, під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 зроблено помилку і до загальної площі її земельної ділянки включено частину земельної ділянки, якою вона не користувалася, якою з 1988 року користується ОСОБА_4 (а. с. 12).

Згідно довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради від 07 травня 2014 року, ОСОБА_4 відповідно до запису № 643 земельно-шнурової книги була виділена земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,08 га. у 1988 році (а. с. 11).

05 вересня 2014 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2, про що 05 вересня 2014 року внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 119 120).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення сільської ради, суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка пл. 0,012 га., на якій було організовано проїзд, не надавалася у користування відповідача і перебувала у загальному користуванні, оскільки рішення 1988 року про передачу позивачеві у користування земельної ділянки не скасовано, позивач був і є законним користувачем вказаної земельної ділянки, а інші позовні вимоги задоволені як похідні.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст. 152, 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Верховним судом України в п. 11 постанови Пленуму від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» розяснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

При перевірці правильності висновків суду першої інстанції щодо доведеності позову колегія суддів не може погодитись із висновками, що ОСОБА_4 виділялась земельна ділянка площею 0,8 га., оскільки з наявних в матеріалах справи рішень Шпитьківської сільської ради і плану забудови садиби вбачається, що ОСОБА_4 виділялося 0,7 га., а довідка Шпитьківської сільської ради від 07 травня 2014 року, якою стверджується про виділення 0,8 га., даних обставин не спростовує.

Під час розгляду апеляційної скарги позивач не заперечував тих обставин, що рішенням ради було затверджено наказ директора радгоспу «Шпитьківський» за № 236 від 23 серпня 1988 року на виділення земельної ділянки в розмірі 0,07 га. під забудову, в подальшому саме в такому розмірі земельну ділянку було передано у власність в порядку приватизації позивачу.

Колегія суддів враховує, що в плані забудови садиби від 27 жовтня 1988 року графічно позначено земельну ділянку пл. 120 кв. м., іменовану проїздом, однак жодним документом дана земельна ділянка в користування ОСОБА_4 не передавалася. Доказів належності спірної земельної ділянки позивачу на праві власності або на праві користування позивачу не надано.

Отже, висновки суду, що позивач був законним користувачем проїзду пл. 0,012 га., а отже його права порушені оскаржуваним рішенням сільської ради, не підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного зясування обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Встановлюючи, чи були порушені права позивача прийняттям рішення Шпитьківської сільської ради від 25 жовтня 2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що отримання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки у власність не порушує прав позивача у звязку з відсутністю у позивача прав користування частиною спірної земельної ділянки, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 12, 83 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відтак, при порушенні порядку передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, зокрема у разі надання земельної ділянки більшого розміру, правом звернення до суду із відповідним позовом наділена сільська рада, а не суміжний землекористувач, права якого в межах користування власною земельною ділянкою даним чином не порушуються.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що спірною земельною ділянкою пл. 0,012 га. він користувався як проїздом до гаражу. Так, в разі неможливості вирішити питання можливості користування будинком або надвірними спорудами в межах власної земельної ділянки позивач не позбавлений можливості встановити земельний сервітут відповідно до вимог ст. 100 ЗК України.

При цьому колегія суддів враховує, що доказів такої неможливості користування належним позивачу гаражем не надано, крім того позивачу земельна ділянка для обслуговування будинку та надвірних будівель і споруд вже була надана у власність в межах і розмірі без врахування площі проїзду.

Як похідні, не можуть бути задоволені також вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на імя ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 05 вересня 2014 року та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Таким чином, звертаючись з позовом про визнання недійсним договору дарування, ОСОБА_4 обрав невірний спосіб захисту права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі судового збору за подання апеляційної скарги 121,80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_2, Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, треті особи Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шаповаленко Анатолій Іванович про визнання незаконними та скасування рішення, державного акту на право власності на землю, державної реєстрації земельної ділянки, державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.