Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

при секретарі Вайда Я.П.

з участю

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради про визнання протиправними та скасування рішень ОСОБА_4 міської ради № 1052 від 20.09.2013 року в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га по вул. Требішовській та № 1172 від 19.12.2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0100 га по вул. Требішовській, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради про визнання протиправними і скасування рішень міської ради №1052 від 20.09.2013 року в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській та №1172 від 19.12.2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0100 га. (кадастровий номер :45:001:0510) для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській, та передачу її у власність.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою : м. Ужгород, вул. Собранецька (Радянська), 176. Рішенням ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №18 від 29.01.1992 року йому було виділено до існуючої земельної ділянки під власним будинком земельну ділянку площею 164 кв.м., загальна площа ділянки після довиділення склала 764 кв.м. 23.04.2014 року рішенням ОСОБА_4 міської ради позивачу було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0686 га в натурі для визначення кадастрового номеру по вул. Собранецькій, 176. У червні 2014 року після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, позивач звернувся до ОСОБА_4 міської ради з заявою про її затвердження. Позивач зазначає, що його сусідка ОСОБА_3 порушуючи межі його земельної ділянки , незаконно захопила її частину. Вважаючи,що ОСОБА_3 незаконно захопила частину його земельної ділянки він неодноразово звертався до ОСОБА_4 міської ради з заявами щодо порушення меж земельної ділянки з боку суміжного землекористувача. Позивач зазначає, що йому стало відомо , що згідно рішення ОСОБА_4 міської ради за № 1052 від 20 вересня 2013 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській з подальшою передачею її у власність, а згідно рішення ОСОБА_4 міської ради за № 1172 від 19 грудня 2013 року було затверджено проект землеустрою ОСОБА_3 щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га. (кадастровий номер :45:001:0510) для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській та передано її у власність. На думку позивача вказані вище рішення відповідачем ОСОБА_4 міською радою прийняті з порушенням норм ч.5 ст. 116 ЗК України , оскільки ОСОБА_4 міська рада не припинила право користування позивача спірною ділянкою. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_4 міська рада, приймаючи оспорювані рішення порушила його права, гарантовані чинним законодавством, щодо отримання безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, користування якою та відповідне право на приватизацію якої було закріплено рішенням ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №18 від 29.01.1992 року.

З посиланням на викладене, не погоджуючись з прийнятими відповідачем ОСОБА_4 міською радою рішеннями, вважаючи їх незаконними та прийнятими з порушенням приписів ч.5 ст.116 ЗК України, вказуючи на те, що прийнятими рішеннями відповідач порушив його права в сфері земельних правовідносин, просить суд визнати незаконним та скасувати: рішення ОСОБА_4 міської ради №1052 від 20.09.2013 року в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській та рішення ОСОБА_4 міської ради №1172 від 19.12.2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0100 га. (кадастровий номер :45:001:0510) для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській, та передачу її у власність.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові, надавши суду пояснення аналогічні викладеним. Зокрема вказав на те, що рішенням ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №18 від 29.01.1992 року йому було виділено до існуючої земельної ділянки під власним будинком земельну ділянку площею 164 кв.м. і загальна площа ділянки після довиділення склала 764 кв.м. Зауважив, що зазначене рішення не скасовано. Позивач наголошує на тому, що його сусідка ОСОБА_3 порушивши межі земельної ділянки, незаконно захопила частину його земельної ділянки. Вважає, що ОСОБА_4 міська рада незаконно прийняла рішення , яким надала ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській та в подальшому на його думку незаконно прийняла рішення , яким затвердила проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки з передачею її у власність, оскільки вказана частина земельної ділянки була виділена йому згідно рішення ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №18 від 29.01.1992 року та перебуває у його користуванні. Зазначив, що не виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні . Вказує на те, що право позивача не порушено, оскільки позивач немає жодних документів, які підтверджують його право власності на земельну ділянку. Просив суд врахувати акт перевірки дотримання земельного законодавства складений 10.06.2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області. Крім того зауважив, що строки звернення до суду сплили, так як оспорювані рішення прийняті в 2013 році, а позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх прав у 2015 році.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надіслав на адресу суду письмові заперечення датовані 26.08.2015 року , в яких просив суд відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без їх участі. У письмових запереченнях представник відповідача зазначає, що міська рада в межах повноважень своїм рішенням від 20.09.2013 року № 1052 надала дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській. Документація із землеустрою була належним чином виготовлена та погоджена без зауважень відповідно до ст.186 ЗК України та в подальшому затверджена рішенням сесії міської ради від 19.12.2013 року №1172 та передана у власність. Зазначає, що посилання позивача на те, що земельна ділянка виділена у власність знаходиться у користуванні позивача не відповідає дійсності. Ситуаційний план технічного паспорту на будинок по вул. Собранецькій 176 в м. Ужгороді поданий позивачем до суду не відповідає генеральному плану земельної ділянки по вул. Собранецькій 176 в м. Ужгороді, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи. Вважає, що прийняті ОСОБА_4 міською радою рішення не зачіпають права та інтереси позивача.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Субєктивне право на земельну ділянку виникає і здійснюється на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних , міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч.1 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були надані їм раніше у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст.126 ЗК України в редакції від 07.07.2011 року право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до виписки з рішення ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №18 від 29.01.1992 року Про довиділення земельних ділянок ОСОБА_2 , який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 було довиділено земельну ділянку площею 164кв.м., яка прилягає до існуючої, загальна площа ділянки складатиме 764 кв.м. /а.с.28/

Відповідно до витягу з рішення ХХІ сесії VI скликання ОСОБА_4 міської ради від 23.04.2014 року Про надання дозволів на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) площею 0,0686 га для визначення кадастрового номеру по вул. Собранецькій, 176./а.с. 27/

Відповідно до витягу з рішення ХІХ сесії VI скликання ОСОБА_4 міської ради №1052 від 20.09.2013 року Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській з подальшою передачею їх у власність ./а.с. 11/

Відповідно до витягу з рішення ХХ сесії VI скликання ОСОБА_4 міської ради №1172 від 19.12.2013 року Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0100 га. (кадастровий номер :45:001:0510) для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській та передано її у власність./а.с. 10/

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органами місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження, щодо передачі земельних ділянок в межах населеного пункту відноситься до компетенції відповідних сільських, селищних , міських рад.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст встановлені статтею 12 Земельного кодексу України, відповідно до вимог якої відповідним радам надано право розпорядження землями територіальних громад; передавати земельні ділянки з комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, відповідно до цього кодексу; надавати земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу.

В свою чергу, статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пункт "в" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України гарантує право кожному громадянину на одержання земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Нормами ст. 118 ЗК України чітко затверджений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частина1 ст. 118 ЗК України регламентує спрощену процедуру приватизації - у випадку приватизації земельної ділянки, що знаходиться в користуванні громадянина України.

Згідно ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому суд наголошує, що зазначеною нормою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно ч.8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, надання особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з етапів розгляду заяви особи про одержання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

При цьому, як убачається із змісту статті 118 Земельного кодексу України, розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також його експертиза мають на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з'ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання земельної такої ділянки громадянину.

З'ясування таких обставин є обов'язком органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що передує прийняттю рішення про надання громадянам безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Суд наголошує на тому, що факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отримання висновків від уповноважених органів державної влади щодо можливості передачі громадянину у власність чи користування земельної ділянки, а також експертиза проекту з метою з'ясування обставин, що перешкоджають відчуженню земельної ділянки або визначають умови її використання, не можуть призвести до порушення прав , адже є обов'язковою складовою визначеної Земельним кодексом України процедури одержання громадянами безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Таким чином, рішення ХІХ сесії VI скликання ОСОБА_4 міської ради №1052 від 20.09.2013 року Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській з подальшою передачею її у власність прийнято ОСОБА_4 міською радою в межах повноважень та у відповідності до положень ЗК України.

Як встановлено матеріалами справи, в проекті із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3, присутні позитивні висновки ( погодження) передбачені ст. 186-1 ЗК України, а також погоджені графічні матеріали. Протоколом комісії ОСОБА_4 міської ради № 35 від 31.10.2013 року погоджено межі суміжних землекористувачів.

Відповідно до ч. 6 ст. 186 1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Також суд приймає до уваги дані, що викладені в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства складений 10.06.2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області, згідно яких порушень вимог земельного законодавства при наданні та використанні ОСОБА_3 земельної ділянки наданої для будівництва індивідуального гаражу не виявлено.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що рішення ХХ сесії VI скликання ОСОБА_4 міської ради №1172 від 19.12.2013 року Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок яким затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0100 га. (кадастровий номер :45:001:0510) для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській та передано її у власність прийнято ОСОБА_4 міською радою в межах повноважень та у відповідності до положень ЗК України.

Слід зазначити, що частиною 2 ст. 25 Закону України "Про землеустрій" серед видів документації із землеустрою передбачено: пункт ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельнихділянок; п. і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ Байт на основі договору укладеного між ТОВ Байт та позивачем по справі ОСОБА_2 на виконання робіт від 21.05.2014 року розроблено гр ну ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для визначення кадастрового номеру за адресою м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 176. За результатами кадастрової зйомки фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 176 становить 0, 0686 га.

Згідно даних акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 26.05.2014 року, межі земельної ділянки яка знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 176, площею 0, 0686 га. наданої ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, закріплені в натурі ( на місцевості) межовими знаками6 які предявлені та передані на зберігання гр. ОСОБА_2 Користувач земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Вказаний акт містить підписи ОСОБА_2, виконавця робіт -ОСОБА_7, начальника відділу землекористування ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_8 /а.с. 105/

Судом надано позивачу можливість надати докази на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема надати суду докази на підтвердження того, що виготовлена ТОВ Байт технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для визначення кадастрового номеру за адресою м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 176 була подана до органів місцевого самоврядування для її затвердження.

Крім того, позивачем не надано суду доказів відмови ОСОБА_4 міської ради у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для визначення кадастрового номеру за адресою м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 176.

Також відсутнє рішення ОСОБА_4 міської ради про відмову у передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 чи навіть підтверджень про подачу позивачем на розгляд ОСОБА_4 міської ради відповідної технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для визначення кадастрового номеру за адресою м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 176

Оскільки позивач має право подати на затвердження до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для визначення кадастрового номеру за адресою м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 176 в порядку ч. 14 ст. 186 ЗК України, суд приходить до висновку, що позов до суду є передчасним , а право позивача не порушено.

Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 названого кодексу - що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч.1 ст. 8 ЦПК України - суд вирішує справи відповідно до Конституції України , законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Приписи ст. 15 ЦК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи докази, у судовому засіданні надані позивачем на підтвердження позовних вимог ,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог, не довів перед судом, факт порушення його прав.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК)

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, які є правовою підставою для визнання протиправними та скасування рішень ОСОБА_4 міської ради № 1052 від 20.09.2013 року в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га по вул. Требішовській та № 1172 від 19.12.2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0100 га по вул. Требішовській, а також не доведено факту порушення його прав, а відтак, позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими , а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки в позові відмовлено , підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 12,116, 118, 123,152,155186,186-1 Земельного Кодексу України, ст.16 ЦК України, ст.ст. 3,10, 11, 15, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради про визнання протиправними та скасування рішень ОСОБА_4 міської ради № 1052 від 20.09.2013 року в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га по вул. Требішовській та № 1172 від 19.12.2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0100 га по вул. Требішовській - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1