У Х В А Л А

16 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання дій такими, що порушують права споживача та визнання договору недійсним,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року ОСОБА_4 просить скасовувати ухвалу суду касаційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: пункту 4 частини першої статті 4, частини першої статті 6, частини першої статті 15, частини другої статті 15, частини четвертої статті 19, статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що будь-яких доказів того, що з боку відповідача на позивачку чинився примус, докучання або неналежний вплив, що істотно вплинуло чи могло вплинути на свободу її вибору або її поведінку як споживача, ОСОБА_4 не надала та яким чином діяльність Банку ввела її в оману не вказала. Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище позивач за умовами оспорюваного правочину не обмежена здійснювати платежі у будь-яких банківських установах.

У наданих для порівняння ухвалах:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що дії банку з блокування рахунку позивача є неправомірними, оскільки у матеріалах справи немає будь-яких відомостей про те, що позивачем незаконно використовується картковий рахунок з метою отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності. Самі по собі підозри у незаконності надходження на рахунок позивача значної суми грошових коштів не можуть бути підставою для застосування із сторони банку такої санкції як призупинення видаткових операцій при непідтверджені обставин, які були підставою для цього, та понад строки, встановлені чинним законодавством;

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку;

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що зробивши висновки про те, що діяльність ОСББ «Садиба Чернишова», яка полягає у пропонуванні укласти договір на обслуговування квартири є нечесною підприємницькою практикою, яка полягає у обмані споживачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції в порушення пунктів 1-3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не перевірив : чи включає діяльність вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції : будь-яку діяльність, що вводять споживача в оману або є агресивною та не встановив у чому саме це проявляється.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання дій такими, що порушують права споживача та визнання договору недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюка

Н.П. Лященко