У х в а л а

іменем україни

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Ян» про зобов'язання змінити запис у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, за касаційною скаргою Приватного підприємства «Ян» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Ян» (далі - ПП «Ян») про зобов'язання змінити запис у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Позивач зазначив, що працював у відповідача з 15 липня 2009 року на посаді завідуючим аптечним складом згідно з наказом від 15 липня 2009 року № 29. 16 квітня 2014 року він написав заяву на звільнення за власним бажанням з 30 квітня 2014 року. Наказом від 30 квітня 2014 року № 34-к його було звільнено за власним бажанням. У день звільнення трудова книжка йому не була видана, тому він не мав змоги влаштуватися на роботу або стати на облік у Центр зайнятості як безробітний, у зв'язку із чим був позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сім'ї. 28 травня 2014 року позивач отримав трудову книжку із записом звільнення 30 квітня 2014 року, тому звернувся до ПП «Ян» про зміну запису у трудовій книжці, але йому було відмовлено.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд зобов'язати ПП «Ян» внести зміни в запис у трудовій книжці про дату звільнення з 30 квітня 2014 року на 28 травня 2014 року, стягнути з ПП «Ян» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 823 грн 87 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ПП «Ян» змінити у трудовій книжці ОСОБА_3 запис про дату його звільнення з 30 квітня 2014 року на 28 травня 2014 року.

Стягнути з ПП «Ян» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 3 823 грн 87 коп.

Стягнуто з ПП «Ян» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі відповідач порушує питання про скасування рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року, просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст. 213 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з показів свідків, які були допитані в суді першої інстанції та які дали показання, що 30 квітня 2014 року позивач був на складі до 16 години, 05 травня та 06 травня 2014 року приходив на роботу і звіряв матеріальні цінності, розрахунок з позивачем був проведений 05 червня 2014 року, тобто після 30 квітня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач після подачі заяви про звільнення за власним бажанням з 30 квітня 2014 року, однак продовжував працювати в ПП «Ян», що підтвердили допитані в суді свідки та не спростував відповідач. Розрахунок з позивачем був проведений 05 червня 2014 року, із чим також погодився відповідач.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Днем звільнення вважається останній день роботи. Останнім днем роботи позивача є 28 травня 2014 року, в цей же день він отримав трудову книжку.

Отже, суди попередніх інстанцій вірно визначилися з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вірно надали їм правову оцінку.

Доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Ян» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович