Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування. Зазначала, що ОСОБА_2 являється її сестрою, яка в 2012 році захворіла на онкологічне захворювання та потребувала постійного стороннього догляду, внаслідок чого не могла самостійно забезпечувати умови свого життя. Вона, внаслідок хвороби своєї сестри, змушена була звільнитися з роботи та переїхати до неї за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя сестри вона доглядала за нею, готувала їй їжу, прала одяг, доглядала за господарством. Її брат ОСОБА_3 проживав разом з сестрою ОСОБА_4, однак про сестру не піклувався, допомоги по утриманню не надавав коли вона перебувла у безпорадному стані. 17 вересня 2012 року їхня сестра померла. Після смерті сестри брат ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що оскільки брат ОСОБА_3 за життя сестри, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, ухилявся від надання їй допомоги, просила усунути його від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 17.09.2012 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є необєктивним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є сестрою та братом ОСОБА_4, яка померла 17.09.2012 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на її майно та приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 заведена спадкова справа №2/2013 на це майно. Заповіту ОСОБА_4 не складала.

Відповідно до вимог ст.1269 ЦК України із заявами про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України строк звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Також, із заявою про прийняття спадщини зверталася їхня сестра ОСОБА_6, яка померла 10.06.2013 року, спадкова справа до майна померлої не заводилась, що вбачається з листа державного нотаріуса ОСОБА_7 від 12.11.2014 року №2011/01-16.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та роз'яснень вказаного Пленуму Верховного Суду України випливає, що суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги та можливість надавати таку допомогу, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

У матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, у зв'язку з похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, та потребування останньою сторонньої допомоги. Крім того, відсутні докази про те, що ОСОБА_4 зверталася до відповідача з проханням про надання їй будь-якої допомоги, а останній ухилялися від надання такої допомоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 потребувала сторонньої допомоги лише незадовго до своєї смерті, оскільки її вдарила корова. Після цього випадку вона погано себе почувала і потрапила до лікарні, в якій і померла через 10 днів.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що неможливість ОСОБА_4 піклуватися про себе протягом двох-трьох тижнів до смерті не може розцінюватись як постійний безпорадний стан.

З огляду на викладене суд першої інстанції, посилаючись на те, що позивачем не доведено перебування померлої ОСОБА_4 у безпорадному стані та потребування останньою сторонньої допомоги, умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві та можливості надавати таку допомогу, дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення позову за недоведеності позивачем факту одночасного настання обставин, визначених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, та безпідставності приведених в апеляційній скарзі доводів.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді