"18" червня 2015 р. Справа № 363/5100/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

при секретарі Палій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_2, зацікавлена особа боржник ОСОБА_3 щодо визнання постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві неправомірною та зобовязати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в обґрунтування якої вказав, що 24.09.2014 року ним отримано постанову №34814648 від 26.08.2014 року державного виконавця ДВС Дніпровського РУЮ ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу №1-204/10 від 26.08.2010 року виданого Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на його користь боргу у сумі 47500 гривень.

Вважає дану постанову незаконною, оскільки вона прийнята в порушення Закону України «Про виконавче провадження», а саме державний виконавець не вжив усіх заходів щодо розшуку майна боржника та не встановив безумовну його неплатоспроможність як зазначено в постанові. У звязку із чим, просив суд визнати дії ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києва, які виразилися у винесені постанови про закриття виконавчого провадження неправомірними, та зобовязати їх вчинити дії, а саме: вжити заходів щодо розшуку майна боржника, зясування його місця роботи, виявлення наявності нерухомого та рухомого майна для встановлення дійсної неплатоспроможності боржника або її відсутності.

У судове засідання заявник ОСОБА_1, його представник ОСОБА_4 не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та розписка про явку до суду надана представником у суді.

Головний державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві ОСОБА_2 до суду не зявився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. 09.07.2015 р. на адресу суду направив заперечення проти скарги та долучив копії документів виконавчого провадження, які були витребувані судом за ухвалою від 29.04.2015 року.

Згідно заперечень, ОСОБА_2 зазначив, що 22.10.2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 22.10.2012 року державним виконавцем було надіслано запити для виявлення нерухомого та рухомого майна боржника ОСОБА_3, на праві приватної власності та до АБ м.Києва для встановлення місця його реєстрації. Згідно відповіді УДАІ м.Києва, боржнику на праві власності належить рухоме майно, а саме : ВАЗ 9625 НР, ВАЗ 5789 НА, у звязку із чим державним виконавцем 14.04.2013 р. винесено постанову про розшук майна боржника, яка до теперішнього часу не виконана.

Згідно відповідей ДПА м.Києва, інформація стосовно боржника відсутня, інформація про джерела отримання доходів боржником також відсутня.

30.10.2012р., 16.11.2012р., 20.12.2013р., 06.02.2014р., 22.05.2014р. державним виконавцем були здійснені виходи за місцем проживання боржника, але двері ніхто не відчинив.

16.06.2013р., 07.10.2013р., 10.02.2014р., 17.03.2014р., 02.06.2014р. державним виконавцем на адресу боржника надіслані виклики про явку, але боржник не зявився, тому 24.03.2014р., 19.05.2014р., 16.06.2014р, 26.06.2014р. державним виконавцем було винесено постанову про привід боржника, які були надіслані для виконання до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві, які виконанні не були, відомості щодо причин їх невиконання на адресу державного виконавця не надходили.

Таким чином, 26.08.2014 р. державним виконавцем у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Крім того, державний виконавиць зазначив у своїх запереченнях, що ним було розяснено стягувачеві, що він має право на повторне предявлення виконавчого документу, тому просив суд скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду (без задоволення).

Зацікавлена особа боржник ОСОБА_3 до суду не зявився, про час та місце розгляду скарги неодноразово повідомлявся належним чином.

Статтею 386 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається судом у десятиденний строк у судовому засіданні за участі заявника, його представника і державного виконавця.

Судом неодноразово були прийняті заходи щодо належного виклику сторін до суду, з метою не порушення строків розгляду скарги, враховуючи вимоги ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності сторін, які були повідомленні про час та місце розгляду скарги належним чином, заяв по відкладення розгляду скарги від сторін не надходило.

Суд, дослідивши заперечення щодо скарги, письмові матеріали скарги, копії документів виконавчого провадження №1924/3, вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ст. 383 ЦПК України передбачено, що скаргу необхідно подати до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод.

Заявником пропущено строк звернення до суду, однак, викладені у заяві причини пропуску суд вважає поважними та обґрунтованими, оскільки згідно штампу на поштовому конверті та витягу з Інтернет про отримання рекомендованого листа вбачається, що оскаржувана постанова була отримана ОСОБА_1 лише 24.09.2014р., його звернення до судів спочатку з адміністративними позовами, прийняття ним необхідних мір для захисту своїх порушених прав та інтересів, тому суд вважає за можливе поновити, пропущений з поважних причин, строк на звернення до суду зі скаргою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів.

Із матеріалів виконавчого провадження №1924/3 вбачається, що 22.10.2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №1-204 від 26.08.2010 року, який було видано Вишгородським районним судом м.Чернігів, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу в сумі 47500 гривень.

Згідно Указу Президента України «Питання мережі місцевих загальних та апеляційних судів» від 20.05.2011р. за №591/2011 у мережі судів в Україні відсутній суд з найменуванням Вишгородський районний суд м.Чернігів, натомість є Вишгородський районний суд Київської області.

Звертає на себе увагу той факт, що в усіх документах виконавчого провадження зазначено не існуючий суд.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обовязки державного виконавця, а за змістом статті 5 даного Закону передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень є обовязковим для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 22.10.2012 року на адресу ВРЕР №4, АБ м.Києва, БТІ м.Києва державним виконавцем було надіслано запит про наявність у боржника рухомого та нерухомого майна, та надання відомостей щодо його реєстрації. Із матеріалів виконавчого провадження, наданого до суду вбачається, що відповідь з АБ м.Києва державний виконавець впродовж двох років не отримав, але у відповідності до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» питання щодо притягнення до відповідальності у відповідності до закону відповідальності осіб не порушив.

Постанови державного виконавця про привід боржника ОСОБА_3 до ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві також виконанні не були, але державним виконавцем також не було вирішено питання щодо відповідальності осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У своїх запереченнях державний виконавець посилається на те, що ним неодноразово здійснювався виклик ОСОБА_3, але останній не зявився. Із наданих документів виконавчого провадження вбачається, що виклик боржника до державного виконавця від 17.03.2014р, 02.06.2014р., 10.02.2014р. взагалі був адресований та надсилався стягувачу, а саме ОСОБА_1, за місцем його проживання.

Таким чином, вбачається, що державним виконавцем боржник не викликався належним чином, а саме за місцем його проживання.

Крім того, державний виконавець у своїх запереченнях пояснив, що ним неодноразово були здійснені виходи за місцем проживання відповідача, але двері йому відчиненні не були, про що ним було складено акти.

Згідно вимог ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право залучати для проведення виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб у встановленому порядку.

Із матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що акти, складені державним виконавцем Телявським А.М., у продовж 2014 року (більш точної дати суд дослідити не має можливості у звязку із наданням копії неналежної якості) не містять відомостей про відсутність кого та за якою адресою вони складені, а саме даних про боржника та місця його проживання. Крім того, звертає на себе той факт, що усі дані акти, які складались впродовж року, були складені у присутності одних і тих самих понятих, які навіть мешкають у іншому районі, ніж відповідач, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Із постанови про розшук майна боржника від 14.04.2013 року, державним виконавцем було оголошено розшук всього майна, що належить ОСОБА_3.

Державним виконавцем Телявським А.М. 26.08.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у звязку із тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ату державного виконавця майна належного боржникові не виявлено, згідно відповіді ДПС України відкритих рахунків у боржника не має, інформації про джерела отримання боржником доходів відсутня. Розшук майна боржника виявився безрезультатним.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, долученої до матеріалів виконавчого провадження та наданої до суду, за ОСОБА_3 зареєстровано нерухоме майно, а саме квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, викладена у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві інформація не відповідає дійсності, оскільки із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник ОСОБА_3, має у власності як нерухоме майно (квартиру) так і рухоме майно (автомобілі).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним скаргу ОСОБА_1 задовольнити та визнати постанову державного виконавця Телявського А.М. ДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві від 26.08.2014р. про повернення виконавчого документу стягувачеві ОСОБА_1 неправомірною, зобовязати ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві вчинити дії, у межах повноважень, передбачених ст.ст.5,11 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання вироку Вишгородського районного суду Київської області №1-204/2010 від 26.08.2010 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 47500 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.1, 5, 11, 47 Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 5-15, 60, 209, 212-215, 383 - 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду зі скаргою.

Визнати постанову державного виконавця Телявського А.М. ДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві від 26.08.2014р. про повернення виконавчого документу стягувачеві ОСОБА_1 неправомірною.

Зобовязати ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві виконати вирок Вишгородського районного суду Київської області №1-204/2010 від 26.08.2010 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 47500 гривень.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: І.Ю.Котлярова