АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7511/15 Справа № 199/3363/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
09 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, інфляційних втрат, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та грошового відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 06 травня 2015 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що в період з 01 лютого 2014 року по 05 травня 2015 року вона на підставі трудового договору працювала на посаді адміністратора оздоровчого центру у відповідача. За період роботи заробітна платня їй взагалі не виплачувалася, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 19 500 грн. З урахуванням зазначеного просила стягнути з відповідача: заборгованість із заробітної плати у розмірі 19 500 грн.; індексацію заробітної плати у розмірі 2 297 грн. 17 коп.; збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 564 грн. 95 коп.; середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки, починаючи з 05 травня 2015 року по день фактичного розрахунку, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 61 грн. 90 коп. та на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати у розмірі 19 500 гривень; компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2 297 грн. 17 коп.; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 2 042 грн. 70 коп., а усього 23 839 грн. 87 коп., які визначені без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обовязкових платежів. Крім того, стягнуто на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній сплаті, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості.
З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач з 01 лютого 2014 року по 05 травня 2015 року працювала у відповідача на посаді адміністратора оздоровчого центру на підставі трудового договору, зареєстрованого у відповідності з вимогами трудового законодавства.
Згідно п.3 зазначеного договору відповідач зобов'язався виплачувати позивачу заробітну плату у розмірі 1 300 грн. на місяць.
Як вбачається з наданих відповідачем розрахункових відомостей за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року позивачу була нарахована заробітна плата у загальному розмірі 14 300 грн. За період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2015 року відповідачем позивачу заробітна плата не нараховувалась.
Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано належних до допустимих доказів на підтвердження того, що заробітна плата позивачу виплачена в повному обсязі та своєчасно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.
Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ч.1 ст.1, ч.1 ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Оскільки за час роботи позивач не отримувала заробітну плату, тобто відбувалося порушення строків її виплати, та на час звільнення позивача їй не було виплачено належні суми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати і середнього заробітку за весь час затримки по день розгляду справи судом.
Розрахунок сум стягнення компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку проведено судом у відповідності з вимогами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".
Посилання апелянта на те, що заробітна плата за період з лютого по грудень 2014 року виплачена позивачу в повному обсязі та своєчасно не може бути прийнято до уваги, оскільки належних та допустимих доказів зазначено відповідачем суду не надано. Доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу рішення суду. Той факт, що відповідно до бухгалтерської звітності, яку відповідач подавав до органів податкової інстанції, відсутня заборгованість по заробітній платі, не свідчить про те що зазначеної заборгованості не існує фактично.
Посилання апелянта на те, що з січня 2015 року до день звільнення позивач не виконувала своїх обов'язків та не приходила на роботу, тобто перебувала у прогулі, не може бути прийнято до уваги, скільки дана обставина також не знайшла свого підтвердження та відповідними документами підтверджена не була.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з доведеності зазначених позовних вимог в цих межах.
З даним висновком суду в повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
З урахуванням того, що діями відповідача, які полягали у тривалій затримці виплати заробітної плати основного джерела засобу до існування, що свідчить про перенесені останньою моральні страждання, оскільки позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Однак, з урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, загального розміру заборгованості, виходячи із засад розумності та справедливості, та приймаючи до уваги, що сама позивач тривалий час не зверталася до суду з питання стягнення заборгованості по заробітній платі та враховуючи що розмір відшкодування шкоди повинен бути співмірним завданій шкоді, судова колегія дійшла до висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди необхідно зменшити з 3 000 грн. до 1 000 грн.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.
Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року в частині розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши його з 3 000 грн. до 1 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_5