Справа № 2-182/10 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/6292/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Штефаніци Ю.Г., Курій Н.М.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою (а.с.77-78), в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-182/10, виданий 22.04.2010 року Сихівським районним судом м.Львова, про солідарне стягнення з нього та ОСОБА_4 у користь ТОВ «Український промисловий банк» 487702 грн. 86 коп. заборгованості за кредитним договором №107/ВКФ-07 від 14.09.2007 року, судового збору у розмірі 1700 грн. та 252 грн.

Свою вимогу обґрунтовував тим, що зобов»язання за кредитним договором було забезпечене іпотекою, предмет якої під час виконавчого провадження з ініціативи банку був реалізований з прилюдних торгів. Боржник вважає, що у такий спосіб стягувач задовольнив свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і виконавче провадження було завершене, а тому вказаний вище виконавчий лист, виконавче провадження по якому було повторно відкрите державним виконавцем, не підлягає виконанню, оскільки сума солідарного боргу у новому виконавчому провадженні примусово стягується повторно.

Крім цього, на його думку, виконавчий лист не підлягає виконанню в силу норми пункту другого частини першої Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якої, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Боржник ОСОБА_2 зазначає, що предмет іпотеки був реалізований, а тому проводити примусове стягнення з нього та іншого солідарного боржника ОСОБА_4 не можна, оскільки у будь-якому випадку це тягне за собою стягнення з їхнього майна чи майнових прав.

Іншою, самостійною підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, він називає й те, що із урахуванням положень ст.ст. 517 ч.2, 530 ЦК України, строк виконання для нього зобов»язань перед новим кредитором, яким є стягувач ПАТ «Дельта Банк», ще не настав, оскільки він має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.08.2015 року (з урахуванням виправленої судом 21.08.2015 року описки у назві судового рішення (а.с.105) в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_2 відмовлено (а.с.96-99).

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права і постановити нове судове рішення, яким виконавчий лист визнати таким, що не підлягає виконанню.

Свої доводи, які за змістом є аналогічними доводам заявлених у даній справі вимог, апелянт обґрунтовує тим, щоза рахунок примусової реалізації предмету іпотеки стягувач отримав значну частину боргу, що вже само по собі є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в частині задоволених за рахунок предмету іпотеки вимог. Крім того, на думку апелянта, суд повинен був врахувати норми пункту другого частини першої Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» про заборону примусового стягнення з боржника іншого майна у разі недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації предмета застави (іпотеки).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є боржниками у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1821/10, виданого 22.04.2010 року Сихівським районним судом м.Львова, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у користь ТОВ «Український промисловий банк» 487702 грн. 86 коп. заборгованості за кредитним договором №107/ВКФ-07 від 14.09.2007 року, судового збору у розмірі 1700 грн. та 252 грн. (а.с.74).

12.07.2010 року було відкрите виконавче провадження №20176234 по виконанню вказаного вище виконавчого листа, боржником у якому зазначено ОСОБА_4 (а.с.79).

На підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 13.05.2011 року було замінено стягувача у названому виконавчому провадженні з ТОВ «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк».

Під час примусового виконання вказаного вище виконавчого листа у виконавчому провадженні №20176234, боржником у якому зазначено ОСОБА_4 (а.с.79-81), реалізовано з прилюдних торгів нерухоме майно цього боржника, яке було предметом іпотеки за вказаним вище кредитним договором, - квартиру АДРЕСА_1, і перераховано на користь стягувача кошти в сумі 285763 грн.

Крім того, за рахунок реалізації предмета іпотеки стягнуто виконавчий збір у розмірі 28110 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 111 грн.

12.03.2012 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв»язку з відсутністю у боржника іншого майна, на яке могло б бути звернуто стягнення.

08.02.2012 року до Сихівського ВДВС надійшов на виконання вказаний вище виконавчий лист, боржником в якому було зазначено ОСОБА_2, виконавче провадження по якому відкрите 10.02.2012 року (а.с.82-84).

Вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу 05.09.2013 року на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв»язку з тим, що майна боржника не виявлено протягом року з дня оголошення його розшуку.

06.12.2013 року стягувачем було повторно пред»явлено виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_2 до виконання, виконавче провадження №41118481 по виконанню якого було відкрито 11.12.2013 року (а.с.85-86).

19.04.2014 року було оголошено розшук належного боржнику ОСОБА_2 транспортного засобу у зв»язку з чим, 02.06.2014 року назване виконавче провадження зупинено на підставі п.4 ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, встановлено, що в процесі примусового виконання вказаного вище виконавчого листа було частково задоволено вимоги стягувача за рахунок належного на праві власності боржнику ОСОБА_4 нерухомого майна, однак, виконавче провадження по ньому ще не закінчено.

Відповідно до норми ч.4 ст.369 ЦПК України, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов»язок боржника відсутній повністю чи частково у зв»язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи те, що заборгованість перед стягувачем було частково погашено в примусовому, а не добровільному, порядку під час примусового виконання виконавчого листа, то, як правильно вказав суд першої інстанції, підстав для висновку про визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, немає.

Посилання боржника ОСОБА_2 на наведене вище положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути прийнятним, оскільки, по-перше, мораторій носить тимчасовий характер, а, по-друге, пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ підлягає поверненню у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника тощо.

Безпідставними колегія суддів вважає й інші доводи сторони боржника, оскільки сторону стягувача було замінено вже під час примусового виконання виконавчого листа відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, а тому визначених процесуальним законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив дане питання з дотриманням норм процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Штефаніца Ю.Г.

Курій Н.М.