Провадження № 2/127/4776/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького міського суду із позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1. Шлюб між батьками дитини розірвано 29.03.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 29.03.2006 року, актовий запис №425. З того часу сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. На думку позивача, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та дочкою ОСОБА_4 склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють її належному вихованню та повноцінному світосприйманню життя, оточуючих людей. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.09.2004 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі ? частини всіх видів заробітку. Однак, протягом останніх дев'яти років відповідач ухиляється від виконання судового рішення по сплаті аліментів. У зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до органів соціального захисту про надання допомоги на дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів. Позивач вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо дочки, оскільки крім стягнених аліментів, які відповідач не платив, не цікавиться життям, навчанням, розвитком та здоров'ям дочки, не надавав дитині матеріального утримання. Відтак, позивач переконана, що своєю поведінкою відповідач порушив вимоги Сімейного кодексу України, які покладають на батьків обов'язки з виховання та утримання дітей.

Ці обставини і стали підставою звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримала наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Згідно з його запереченнями він намагається виконувати свої батьківські обов'язки, давав позивачу кошти на утримання дочки по 500-600 грн., але надати письмові докази про це не може, купляв ліки для дитини та продукти харчування протягом останніх десяти років. Останній раз бачив дочку ОСОБА_4 у вересні 2015 р. на засіданні комісії по захисту прав дитини. Відповідач знає про те, що дитина займається малюванням і танцями. Раніше відповідач часто забирав дочку ОСОБА_4 до своїх батьків в с. Лука-Мелешкісвька, Вінницького району, де вона гостювала, і батько дитини проводив з нею дозвілля, але цього року після звернення позивача з цим позовом до суду позивач перестала давати дитину батькові та його батькам (діду та бабі), не дозволяє ходити на дні народження двоюрідних братів ОСОБА_4. Відповідач просив суд не позбавляти його батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4, тому що він любить свою дочку, дбає про неї, від виконання батьківських обов'язків не ухиляється, зобов'язується сплатити виниклу заборгованість по аліментах.

В судовому засіданні свідки дали такі показання.

Свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що позивач - її дочка, відповідач - бувший зять. Батько дитини ОСОБА_2 та його батьки (дід та баба) дитиною не цікавляться. Позивач отримувала від ОСОБА_2 аліменти по 250 грн., а потім на прохання батька позивача - ОСОБА_8 відкликала виконавчий лист про стягнення аліментів, але гроші на утримання дитини відповідач так і не сплачує. На звернення свідка до батька відповідача ОСОБА_8, той давати гроші онуці відмовляється. Коли дочка ОСОБА_1 звернулась на початку літа 2015 р. до відповідача надати дозвіл на оздоровлення дитини ОСОБА_4 за кордоном він відмовив їй без будь -яких причин.

Свідок ОСОБА_9 дала показання про те, що вона в класі, де навчається ОСОБА_4, є головою батьківського комітету, дитину та її матір ОСОБА_1 знає 6 років, їх діти разом вчаться. ОСОБА_4 дуже здібна дівчинка, завжди охайна, гарно вихована. Батька дитини - ОСОБА_2 за 6 років в школі не бачила, на батьківські збори він не ходить, гроші на потреби класу не дає.

Свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що разом працює з позивачем ОСОБА_1 4 роки. Зі слів позивача свідок знає про те, що ОСОБА_2 не піклується про дитину, матеріально їй не допомагає, не забирає дитину до себе, не телефонує дитині і не дав дозволу на відпочинок дитини за кордоном. ОСОБА_4 доволі часто буває у них на роботі, тому що дитину немає з ким залишити. Дитина розумна, з нею цікаво спілкуватись.

Свідок ОСОБА_8 суду дав показання про те, що відповідач ОСОБА_2 - це його син. Він створив належні умови для проживання подружжя і онуки ОСОБА_4. Але сторони розлучились, бувша невістка подала позов до суду про стягнення аліментів. Але відповідач та свідок ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_11 (баба онуки ОСОБА_4) постійно дають гроші дитині, купляють продукти харчування, в 2013 -2014 р.р. оплатив поїздки на відпочинок в Турцію 500 і 200 доларів США. Свідок ОСОБА_8 вважає, що життя ОСОБА_4 не покращиться, якщо ОСОБА_2 буде позбавлено батьківських прав, і відповідно діда та бабу можливості підтримувати родинні зв'язки з онукою. В 2015 році свідок бачився з онукою ОСОБА_4, але позивач ОСОБА_1 останнім часом перестала давати онуку до діда та баби для відпочинку в с. Лука-Мелешківська, не дозволила дитині бути на дні народження двоюрідного брата.

Свідок ОСОБА_11 дала суду показання про те, що вона не розуміє як позбавити батьківських прав її сина, який не уявляє своє життя без дитини. Їх родина постійно допомагали позивачу в утриманні дитини. Купляли для онуки ОСОБА_4 все, що казала її мати ОСОБА_1, дають продукти харчування. Один раз в два місяці вона з сином та дідом ОСОБА_8 забирали дитину до себе в село в гості, запрошували на сімейні свята, на день народження двоюрідного брата ОСОБА_4, водили в краєзнавчий музей, катали на катері. Але в 2015 році бувша невістка ОСОБА_1 вишукує надумані причини, аби дитина не спілкувалась з батьком, дідом та бабою, заборонила ОСОБА_4 спілкуватись з батьком та його родиною по мобільному телефону.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.02.2004 року.

Шлюб між сторонами розірвано 29.03.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 29.03.2006 року, актовий запис №425.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.09.2004 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі ? частини всіх видів заробітку.

Відповідно до довідки, виданої ЖЕК №15 за №1287/Р, ОСОБА_1 проживає з дитиною в квартирі за адресою : АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою №71 від 08.06.2015 року виданою Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5 вбачається, що батько учениці 6-В класу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 участі у вихованні дочки не бере. Протягом навчання в школі ОСОБА_4 з другого класу по теперішній час він жодного разу не був на батьківських зборах, не цікавився життям, навчанням, успіхами своєї дитини.

Відповідно до довідки №2222 від 23.06.2015 року, виданої управлінням соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики, установлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні. З 01.06.2015 року до 30.11.2015 року призначено допомогу на дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки-розрахунку №14843/09/37/6 від 10.09.2015 року, виданої Замостянським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_2 станом на 01.09.2015 року має заборгованість по сплаті аліментів на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за 2012-2015 р.р. в розмірі 29 230,17 грн.

Згідно з висновком Служби у справах дітей Вінницької міської ради № 01-00-011-27467 від 09.09.2015 року доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2)ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3)жорстоко поводяться з дитиною;

4)є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При розгляді справи судом не встановлено винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем відносно своєї дочки ОСОБА_4, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків. Крім того, з показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 встановлено, що позивач не завжди сприяє побаченню батька ОСОБА_2 та його батьків (діда та баби) з дитиною ОСОБА_4 та проведенні дозвілля в їх будинковолодінні в с. Лука-Мелешківська Вінницького району.

Відсутність батька дитини на батьківських зборах в загальноосвітній школі, його не з'явлення до школи не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до переконання, що дійсним приводом звернення позивача до суду з позовом є відмова відповідача дати згоду на виїзд дитини для відпочинку за кордон в літній період 2015 р., що не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Вказане спірне питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька може бути вирішено судом за позовом матері дитини. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до переконання про недоведеність заявленого позову, а відтак суд не вважає доцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.155, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60,88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя