БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1882/14-ц
Провадження № 2/497/8/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Суйчимезова Х.В.,

за участю: представника позивача Смірнова В.С.,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014р. до суду надійшов позов Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" (далі за тектом - ПАТ "УкрСиббанк") до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, - про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 07.04.2008року між АКІБ "УкрСиббанк" і ОСОБА_3

Вказаним позовом, представник позивача, уточнивши в ході судового засідання позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка станом на момент уточнення позовних вимог на 17.03.2015року становить 1893353,81грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 85106,54дол.США на з яких: - 1485281,09грн. (екв.66763,61дол.США) - заборгованість за кредитом; - 335351,48грн. (екв.15074,10долл.США) - заборгованість за відсотками; - 12862,91грн. (екв.578,19дол.США) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками; - 59858,33грн. (екв.2690,64дол.США) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками; - та судові витрати в розмірі 3654грн. - по 1218грн. з кожного відповідача.

В обґрунтування солідарного стягнення з відповідачів суми боргу, представник позивача посилається на договори поруки №№195188 і 195186 між позивачем і відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Розгляд судом позову неодноразово відкладався за чисельними заявами кожної зі сторін для врегулювання спору у досудовому порядку (у тому числі за двома заявами представника позивача: від 21.10.2014 (а.с.77) і від 12.05.2015 (а.с.211), проте сторони не дійшли згоди щодо розміру заборгованості відповідачів перед позивачем і щодо порядку погашення цієї заборгованості.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачі, не заперечуючи фактів укладання кредитного договору з позивачем і отримання кредитних коштів для придбання житла, у судовому засіданні пояснили, що дійсно, у квітні 2008року, збираючись придбати квартиру в м.Одеса для молодої сімї відповідача ОСОБА_3 і його дружини ОСОБА_4, домовилися з працівником банку «УкрСиббанк» про отримання кредиту на придбання і благоустрій квартири. Проте домовленість йшла про отримання кредиту в гривнях, оскільки усі відповідачі, що є членами однієї родини, працюють на території України і доходи їхні складаються переважно з заробітних плат і прибутків у гривнях. Знайшовши підходящу нерухомість в якості майбутнього житла квартиру загальною площею 50,3кв.м., що знаходиться АДРЕСА_1, та домовившись з власником майна про його придбання, вони, відповідачі, звернулися до відділення Банку і його працівник вмовив їх оформити кредит у валюті США, пояснивши, що так буде вигідніше, оскільки потрібна сума дуже велика, а в разі оформлення валютного кредиту відсотки будуть менше. Оскільки курс гривні до долара США був більш-менш стабільний біля 5,5грн. за 1 долар СЩА, вони, відповідачі, погодилися оформити валютний кредит, що на той час, як виявилося, навіть не дуже було їм вигідно, оскільки долари довелося міняти на гривні на вимогу продавця квартири через зростання кусу гривні.

Також, пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, додана до позову представником позивача копія додаткової угоди до кредитного договору за №1 від 23.11.2011року (на а.с.20-21), є фальшивою, оскільки він ніколи її не підписував, в цій угоді стоїть дата, що не відповідає даті кредитування 2007рік, хоча кредит оформлювався у 2008році, і підпис в цій додатковій угоді йому, відповідачу, не належить.

Крім того, відповідачі пояснили, що, узявши в позивача кредитні кошти в розмірі 358045грн. (еквівалент 70900долл.США за курсом НБУ 5,5), намагалися повернути кредит якнайшвидше і повертали замість обумовлених в договорі 850долл. на місяць в якості погашення боргу бувало, і тисячу і десять-одинадцять тисяч доларів, - виплативши, таким чином, позивачу загалом, біля 1,5 мільйони гривень, що вже за курсом від 8-ми до 10-ти гривень за долар, визнають вони, склало 52980доларів США. Після різкого падіння гривні вони, відповідачі, усіляко намагалися домовитися з Позивачем про реструктуризацію боргу, а також про перерахування боргу у гривні, пропонуючи погасити відразу залишок заборгованості, проте представники позивача, не надаючи можливості ознайомитися з оригіналами документів, що містяться у кредитній справі, не йшли на компроміс, рекомендуючи реалізувати предмет застави квартиру, яка під час кризи значно здешевшала і не покрила б усього залишку того боргу, що бажав позивач.

Таким чином, вважають відповідачі, вони залишилися б і без житла і їхній борг, за пропозиціями представника позивача, залишився б неспівмірно великим станом на сьогоднішній день, зважаючи на реальні доходи родини у гривнях за умови, що усі члени родини працюють. Проте, за їхніми підрахунками, їхній остаточний борг перед позивачем становить 384тис.326,71грн. (що є в еквіваленті 17.919дол.США за офіційним курсом НБУ на сьогоднішній день 21,448811грн. за 1 долар США), і цю суму вони, працюючи і отримуючи доходи у виді заробітної плати та прибутків у гривнях, визнають і згодні виплатити Позивачу за умови реструктуризації, але частинами у звязку з великою, непомірною інфляцією.

Вислухавши сторони, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Згідно матеріалів та відомостей, наданих суду, між сторонами 07.04.2008року було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту за №0, згідно якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит на споживчі цілі в іноземній валюті у доларах США в розмірі 70900долл.США (в еквіваленті 358045грн.) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних. Пунктом 1.4 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що цільове призначення (мета) кредиту кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11-18).

Відповідно до умов договору позивач (надалі за текстом банк) надав позичальнику в тимчасове користування для придбання нерухомості на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти у вищезазначеному розмірі, а позичальник зобов'язався повернути повністю отримані за договором кредитні ресурси, згідно п.п.1.2.2. Договору не пізніше 06.04.2029року шляхом внесення на позичковий рахунок щомісячних ануїтетних платежів в розмірі 850,00 доларів США відповідно до графіку платежів, проте з наданого банком на вимогу суду графіку (а.с.186-195) не вбачається графи з такою сумою 850дол.США.

Представник позивача стверджував, що відповідачі перестали вносити щомісячні платежі на погашення боргу за вказаним кредитним договором, в результаті чого за цим кредитним договором виникла заборгованість станом на 17.03.2015року в розмірі 1893353,81грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 85106,54дол.США, і у позивача виникло право вимагати дострокове повернення усього боргу.

На підтвердження позовних вимог позивачем не представлено на виконання ухвали суду про витребування доказів основного доказу оригіналу кредитної справи, з-за чого не можна встановити усіх фактів та, без призначення економічної експертизи (що мали намір заявити відповідачі), суд позбавлений можливості визначити точного розміру заборгованості відповідачів перед позивачем.

Відповідачі у судовому засіданні не заперечували фактів укладання відповідачем ОСОБА_3 кредитного договору для придбання квартири, отримання кредиту та факту укладання договорів поруки між позивачем і відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_4, а також не заперечували факту придбання нерухомості за кредитні кошти квартири АДРЕСА_3, а також факту припинення ними погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, пояснивши, що вони не відмовляються сплатити борг, не приховують від працівників банку відомостей про себе та місце свого проживання, підтримують звязок з працівниками банку з метою співпраці на погашення боргу, та, у звязку з непомірною інфляцією вони намагалися шляхом усних переговорів та надсиланням листів (а.с.130-132) дійти з позивачем згоди щодо реструктуризації боргу і переведення його у гривневий кредит, оскільки вимога банку вносити щомісячні платежі валютою доларами США стало для них, відповідачів, майже неможливим через перебої в наявності валюти у вільному продажу та її різке здорожчання, проте компромісу з працівниками банку знайдено не було. Станом на теперішній час відповідачі визнають свій борг перед позивачем в розмірі 384тис.326,71грн. (що є 17.919дол.США за офіційним курсом НБУ на сьогоднішній день 21,448811грн. за 1 долар США.

Відповідно до ст.11ч.7 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживчими кредитами є кредити забезпечені іпотекою та отримані на придбання житла, тому у даному випадку мову слід вести про споживчий кредит на придбання житла, оскільки з розділу 2 вищевказаного кредитного договору вбачається, що в забезпечення виконання Позичальника за даним договором Банком приймається застава нерухомості однокімнатна квартира площею 50,3кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, та є власністю ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України, боржник зобовязаний повернути позивачеві гроші в строк та в порядку, встановленими договором.

Наслідком порушення відповідачем зобовязань по щомісячному поверненню кредиту та сплати відсотків є можливість застосування позивачем права на дострокову вимогу повернення всієї суми заборгованості по кредиту, що вбачається з положень ч.2ст.1050 цього ж Кодексу, чим і скористався, в даному випадку, позивач.

Проте, визначивши обсяг заборгованості відповідача ОСОБА_3 за його кредитним зобовязанням перед позивачем, представником позивача не надано суду оригіналів або нотаріально завірених письмових доказів на підтвердження факту і розміру заборгованості.

Але, враховуючи, що відповідачі позовні вимоги частково визнали а саме, визнали наявність в них солідарного боргу перед позивачем і його розмір в сумі 384тис.326,71грн. (що є 17.919дол.США за офіційним курсом НБУ на сьогоднішній день 21,448811грн. за 1 долар США), суд дійшов висновку, що саме в цій частині підлягає задоволенню позов і в такому розмірі, а також підлягає задоволенню позовна вимога в частині стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, за наступних обставин.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.1ч.2ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати операції і угоди з валютними цінностями.

Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч.2ст.192 ЦК України, може використовуватись в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Також і ст.99 Конституції України регламентує, що грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, але сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національний банк України» також гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, та для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви і для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Згідно з ч.2ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, тому сума в доларах США, що зазначена в кредитному договорі - є грошовим еквівалентом зобов'язання в іноземній валюті.

Оскільки, відповідно до ч.1ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, а відповідно до ч.1ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, з чого вбачається, що валютою грошового зобов'язання на території України і згідно Українського законодавства є гривня.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти-гривні.

Пунктом 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року №168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), і які діяли на момент укладання договору між сторонами, передбачено обов'язок банків в разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Згідно до п.16 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012року, також визначено, що зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору.

Частиною 2статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім того, відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Згідно з п. п. 3.7., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених цією ж Постановою НБУ №№168, якщо умовами кредитного договору передбачено, або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Відповідно до положень ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з ч.ч.1,2ст.19 цього ж ЗУ, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.6 цієї ж статті цього ж ЗУ).

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 299 цього ж Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до положень ч.2ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею, суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, обовязкового визнання договору недійсним.

В постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа №6-35цс12), яка є обовязковою для всіх судів і суди зобовязані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст.360-7 ЦПК України), зазначено, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить споживача в оману.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у даній цивільній справі є громадянами України, проживають та працюють на території України, не одержують доходів у доларах США, матеріали, надані суду позивачем, не містять підтвердження того, що відповідачі при оформленні кредитного договору були проінформовані письмово позивачем відповідно до вимог ч.2ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо умов кредитного продукту, про валютні ризики та наявність інших кредитних продуктів Банку на момент укладання кредитного договору для здійснення споживачем (відповідачем ОСОБА_3) свого права вибору кредитного продукту на свій розсуд виходячи з його власних можливостей. Тому, враховуючи ці обставини, які не спростовуються жодним доказом, суд дійшов висновку, що відповідачі не вводять суд в оману, стверджуючи, що вони бажали оформити кредит в гривнях, проте за наполяганням працівника банку, який, ймовірно, діяв в інтересах позивача, оформили кредит у валюті США, оскільки вже винайшли бажаний обєкт нерухомості, за який необхідно було терміново розрахуватися і позивачі не мали часу на відшукування іншого кредитора.

Повернення відповідачами на користь позивача майже 1,5 мільйони гривень (замість повернення передбачених договором 358045грн., не відповідає умовам договору в частині сплати лише 13,5 % річних, оскільки ця сума сплачена за коротший період, ніж передбачено Договором раніше, ніж 06.04.2029р., адже суду не надано відомостей, що позивачем змінювалася відсоткова ставка відповідно до вимог і за умов, передбачених ч.2ст.1056-1 ЦК України.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не підтверджені достатніми доказами позовні вимоги в повному обсязі, а також, враховуючи, що відповідачі частково визнали позовні вимоги, позов Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, підлягає частковому задоволенню в частині стягнення на користь позивача солідарно з відповідачів 384326,71грн. (що в еквіваленті станом на 16.06.2015року за офіційним курсом НБУ складає 17.919доларів США заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008року.

Також, задовольняючи позовні вимоги частково, суд, відповідно до ст.88 ЦПК України, має стягнути пропорційно задоволеним вимогам судові витрати позивача. Тому, оскільки розмір задоволених грошових вимог становить 384326,71грн., судовий збір мав би становити 1% від цієї суми, але на вимогу ст.4 ЗУ «Про судовий збір» він не має перевищувати 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що на теперішній час становить не менше 243,6грн.(0,2х1218грн.), та не більше 3654грн., тобто, з кожного відповідача по 1218грн.

Керуючись ст.ст.3,8,19,41,55,124 Конституції України, ст.ст.230,525, 526,533, 553, 1046, 1048,1049,1050,1051,1054 ЦК України, 1-11,60,88,131, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст.4,5,11,15,18, 19,21,22,25 ЗУ "Про захист прав споживачів", суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження м.Харків, просп..Московський,60), солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.н. (ід.н. НОМЕР_1) та з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4.н. (ід.н. НОМЕР_2), місце проживання яких зареєстроване в АДРЕСА_5, а також з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.н., (ід.н.НОМЕР_3), місце проживання якої зареєстроване в АДРЕСА_6, 384326,71грн. (що в еквіваленті станом на 16.06.2015року за офіційним курсом НБУ складає 17.919доларів США заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008року.

Стягнути з відповідачів на користь позивача Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" судові витрати пропорційно задоволених вимог позову, в рівних частках з кожного по 1218грн.

У задоволенні інших позовних вимог про стягнення іншої суми боргу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В.Кравцова