Провадження № 22-ц/783/1266/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Бадівської О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3

представника відповідача - Кулинич М-М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Арена Львів" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Арена Львів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Арена Львів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 29 977,88 грн.

Свій позов обґрунтовував тим, що згідно наказу від 19.12.2012р. він був прийнятий на посаду начальника служби безпеки Державного підприємства "Арена Львів". 13 листопада 2013 року його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. На день його звільнення підприємством не здійснено з ним належного розрахунку. Сихівським районним судом м. Львова було видано судовий наказ по справі № 464/675/14-ц, пр. № 2-н/464/103/14 від 21.01.2014р. про стягнення з боржника ДП "Арена Львів" на користь ОСОБА_2 20 324 грн. - суми нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Відповідач провів розрахунок по виплаті заробітної плати з позивачем лише 05 травня 2014 року і термін затримання у виплаті йому заробітної плати становить 172 дні з 13.11.2013р. по 05.05.2014р., а розмір невиплаченої йому заробітної плати - 29 977,88 грн. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Сихівського районного суду м Львова від 17 жовтня 2014 року позов задоволено та стягнуто з Державного підприємства "Арена Львів" на користь ОСОБА_2 22 639 грн. 99 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнуто з відповідача в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач - Державне підприємство "Арена Львів".

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем було пропущено передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України трьохмісячний строк звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а суд першої інстанції не перевірив і не обговорив причини пропуску цього строку та не навів у рішенні мотивів для поновлення строку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не провів своєчасно розрахунку з позивачем в день звільнення з роботи з 13.11.2013р., представник відповідача визнав позов в судовому засіданні, тому відповідно до ст. 117 КЗпП з відповідача підлягає стягненню в користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 22 639,99 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 наказом від 19.12.2012р. був прийнятий на посаду начальника служби безпеки Державного підприємства "Арена Львів" і наказом в.о. директора підприємства № 66/0-ВК від 13.11.2013р. на підставі заяви ОСОБА_2 був звільнений з роботи з 13.11.2013р. за угодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5).

На день звільнення з роботи з ОСОБА_2 не було проведено повного розрахунку.

Судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 21.01.2014р. у справі №464/675/14ц, провадження № 2н/464/103/14 з Державного підприємства "Арена Львів" стягнуто на користь ОСОБА_2 20 324 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а.с. 6).

На виконання судового наказу згідно платіжного доручення № 416 від 14 квітня 2014р. ДП "Арена Львів" перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_2 20 324 грн. (а.с. 92).

Згідно текущої виписки по контрактам виданої ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 25 липня 2014р. на рахунок позивача стягнута за судовим наказом сума в розмірі 20 324 грн. надійшла 05 травня 2014р. (а.с. 7).

Таким чином остаточний розрахунок по виплаті заборгованості із заробітної плати відбувся 05 травня 2014 року, що визнається позивачем у його позовній заяві (а.с. 1-3).

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012р. у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статей 233, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України, визначено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до п.4 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлений статтею ст. 233 КЗпП строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цього строку, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновляє або вважає, неможливим поновити пропущений строк. Якщо тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Проте суд першої інстанції вказаного рішення Конституційного Суду України та Пленуму Верховного Суду України не врахував, н звернув уваги на те, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП лише 08 жовтня 2014р., тобто через п'ять місяців після проведення з ним фактичного розрахунку 05 травня 2014р., причини пропущення тримісячного строку ні у позовній заяві, ні в суді першої інстанції під час розгляду справи не зазначив та не просив його поновити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3 не міг зазначити жодної причини пропущення строку, яку можна визнати поважною, доказів поважності причин пропущення строку не надав, тому колегія суддів вважає, що строк пропущено без поважних причин і не вбачає підстав для його поновлення.

В рішенні суду першої інстанції зовсім відсутні висновки щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду, зазначено, що представник відповідача визнав позов.

Між тим, відповідно до частини п'ятої статті 174 ЦПК України суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Ураховуючи вищевказані обставини справи, а також те, що наявна в матеріалах справи довіреність ДП "Арена Львів" від 25.09.2014р. на представника підприємства, який здійснював представництво в суді першої інстанції, не оформлена відповідно до вимог ч.3 ст. 42 ЦПК України (відсутня печатка юридичної особи), тотожність наявної в матеріалах справи копії довіреності представника оригіналу цього документу суддею відповідно до вимог частини п'ятої ст. 42 ЦПК України не посвідчена, колегія суддів вважає, що у суду не було правових підстав для прийняття визнання позову цим представником і таке визнання не створює для державного підприємства юридичних наслідків та суперечить інтересам ДП "Арена Львів".

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального і матеріального права призвели до ухвалення незаконного рішення, таке залишатись в силі не може, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Арена Львів" задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства "Арена Львів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22 639 грн. 99 коп. - відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк