Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом релігійної громади парафії Казанської Ікони Божої Матері Рівненської єпархії Української православної Церкви - Київського Патріархату до Рівненської обласної державної адміністрації та релігійної громади парафії Казанської Ікони Божої Матері Рівненської єпархії Української православної Церкви про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою релігійної громади парафії Казанської Ікони Божої Матері Рівненської єпархії Української православної Церкви - Київського Патріархату на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року,

встановила:

У грудні 2011 року релігійна громада парафії Казанської Ікони Божої Матері Рівненської єпархії Української Православної Церкви - Київського патріархату (далі - Релігійна громада) звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Ровенської обласної Ради народних депутатів «Про реєстрацію статутів релігійних громад та передачу культових будівель» №221 від 3 грудня 1991 року

(п.п. 1.1, 1.2 ) зареєстровано статут релігійної громади Української православної Церкви в с. Заболотинці Млинівського району Рівненської області та повернуто безоплатно культову будівлю і майно у власність цієї громади. Зазначене рішення Релігійна громада вважає незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні органом місцевого самоврядування не були з'ясовані питання щодо походження, джерел формування та правовий статус культової споруди (храму) до його передачі в 1939 року на користь держави - СРСР. Крім того, не було вияснено питання про належність храму саме релігійній громаді Української Православної Церкви Московського спрямування.

Посилаючись на те, що культова будівля з церковним майном в

с. Заболотинці не перебувала у власності релігійної громади Української Православної Церкви Московського патріархату на момент їх безкоштовної передачі (а не повернення), а була у власності Української автокефальної православної церкви до передачі її майна на користь держави, а згодом об'єднана в єдину релігійну організацію - Українська Православна Церква Київський патріархат, просила рішення виконавчого комітету Ровенської обласної Ради народних депутатів №221 від 3 грудня 1991 року (п. 1.2) в частині безоплатного повернення культової будівлі і майна (Храму Казанської Ікони Божої Матері) у власність релігійної громади Української Православної Церкви Московського патріархату с. Заболотинці Млинівського району Рівненської області скасувати та визнати право власності на вказану культову будівлю та майно за позивачем.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від

2 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 березня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі Релігійна громада просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу повернути до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Проте даний висновок не ґрунтується на законі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st205> суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Установлено, що рішенням виконавчого комітету Рівненської обласної Ради народних депутатів «Про реєстрацію статутів релігійних громад та передачу культових будівель» № 221 від 3 грудня 1991 року (п.п. 1.1, 1.2) зареєстровано статут релігійної громади Української Православної Церкви в

с. Заболотинці Млинівського району Рівненської області та повернуто безоплатно культову будівлю майно у власність цієї громади.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, апеляційний суд посилався на те, що місцеві державні адміністрації при вирішенні питання про повернення у власність чи передачу у безоплатне користування релігійним громадам культових будівель і майна, діють як суб'єкти владних повноважень, які виконують владні управлінські функції.

Разом із тим, пред'являючи позов, Релігійна громада просила визнати за нею право власності на культову будівлю і майно (Храм Казанської Ікони Божої Матері), що знаходиться в с. Заболотинці Минівського району Рівненської області.

Статтею 15 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st15> визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації <nau://ukr/987-12|st17>» державний контроль за додержанням законодавства України про свободу совісті та релігійні організації здійснюють місцеві Ради народних депутатів та їх виконавчі комітети.

Статтею 392 ЦПК України передбачено можливість визнання права власності в разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З аналізу наведеного вбачається, що ст. 29 Закону України «Про свободу совісті і релігійні організації <nau://ukr/987-12|st29>» регулюються питання здійснення державного контролю за додержанням законодавства про свободу совісті та релігійні організації, але не захисту права власності як цивільно-правового інституту.

З позовних вимог вбачається, що позивачем ставиться питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання права власності на нерухоме майно, а відтак, спір підлягає розгляду в порядку Цивільного процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, постановлена в справі ухвала апеляційного суду не може залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1

ст. 342 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу релігійної громади парафії Казанської Ікони Божої Матері Рівненської єпархії Української православної Церкви - Київського Патріархату задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська