Справа № 740/443/14
Провадження № 2/740/1059/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.

при секретарі Філоненко О.В.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката Подлуцького М.О.

представника відповідача адвоката Шевченка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що наказом директора КП "Ніжинського управління водопровідно-каналізаційного господарства" №249-к від 30.12.2013 року його було звільнено з посади головного юрисконсульта підприємства за п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення з роботи незаконним, а тому просить суд скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в сумі дві тисячі гривень.

В судовому засіданні позивач збільшив вимоги та пояснив, що був звільнений з посади головного юрисконсульта комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» за прогул без поважних причин. Вважає накази № 249-к від 30.12.2013 року та № 251-к від 30.12.2013 року про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення та звільнення незаконними, оскільки він був на робочому місці, а складені підприємством акти про його відсутність на підприємстві 02 та 03 грудня 2013 року сфальсифіковані у зв'язку із упередженим ставленням до нього керівника підприємства, що пов'язано з його діяльністю як керівника професійної спілки працівників комунального господарства міста Ніжина (далі професійна спілка), яка створена на альтернативу первинній профспілковій організації КП «НУВКГ» (далі первинна профорганізація). Профспілковий комітет професійної спілки не дав згоду на його звільнення, однак керівник підприємства в порушення вимог ст.252 КЗпП України звільнив його не врахувавши відмову у наданні згоди на його звільнення. Просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 2000 гривень.

Представник позивача адвокат Подлуцкий М.О. підтримав позов за обстав викладених вище і просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат Шевченко О.А. позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач перебуваючи у трудових відносинах з підприємством значний робочий час опікувався адвокатською діяльністю, що було причиною відсутності його на робочому місці і спонукало підприємство фіксувати відсутність його на роботі. Така поведінка позивача тривала довгий час, працівники підприємства обурювались його зухвалим ставленням до трудової дисципліни, тому керівництво було змушено відповідно реагувати. Відсутність на роботі позивача 02 та 03 грудня 2013 року, була документально зафіксована. Позивач є керівником професійної спілки яку сам утворив, однак не є членом профспілкового комітету, тому рішення такого профкомітету не може бути правомочним. Відмова у наданні згоди на звільнення не містить мотивації та обґрунтування, тому керівником було видано наказ про звільнення позивача у відсутність наданої згоди на його звільнення. У позові просив відмовити.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив що працював разом з позивачем в одному кабінеті. На ОСОБА_2 чинився тиск керівником підприємства, тому що він був керівником профспілки, яка була альтернативою первинній. Особисто в нього ніхто не відбирав пояснень щодо відсутності ОСОБА_2 на робочому місці. Крім того він є членом профспілкового комітету професійної спілки, на засідані якого з його учатю було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив що є членом професійної спілки яку очолює позивач. Він не брав участь у складанні актів щодо відсутності позивача на роботі, але знає що такі акти складались у директора в кабінеті.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду що знає про існування конфлікту між колишнім директором та позивачем. Акти про відсутність позивача на роботі він підписував у директора в кабінеті.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив що ніколи не з'ясовував чи є ОСОБА_2 на роботі, це робили інші працівники підприємства, він лише підписував акти які були ними складені.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що працює інспектором кадрів на підприємстві і приймала участь у фіксуванні відсутності позивача на робочому місці шляхом складання відповідних актів, для чого особисто вона з колегами приходила на робоче місце позивача. При цьому ОСОБА_6, який знаходився в тому ж кабінеті повідомляв, що не знає де перебуває позивач. Крім того вона приймала участь у врученні наказу про звільнення ОСОБА_2, яке відбувалось не на підприємстві, а за місцем знаходження адвокатського офіса позивача.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що працювала в кабінеті що розташований напроти робочого місця ОСОБА_2 Вона приймала участь у фіксуванні відсутності позивача на робочому місці, оскільки бачила що його не було на роботі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив що займав посаду головного інспектору з внутрішнього контролю на підприємстві. Особисто він разом із ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 фіксували відсутність ОСОБА_2 на робочому місці. Вихід з території підприємства контролювався охороною яка відкривала ворота кнопкою. При складанні актів вони відвідували робоче місце та керувалися інформацією служби охорони, яка повідомляла що ОСОБА_2 вийшов через прохідну і не повертався.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив що за його участю в кінці грудня 2013 року вручався наказ про звільнення, що відбувалось в адвокатському офісі ОСОБА_2 по АДРЕСА_1. Позивач відмовився його отримати, про що було складено акт. Він знає про обурення, які мали місце в колі працівників підприємства щодо невиходів на роботу ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_13

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Наказом № 249-к від 30.12.2013 року (а.с 16) за грубе порушення трудової дисципліни на ОСОБА_2 було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з роботи за п. 4 ст.40 КЗпП України.

Наказом від 30.12.2013 року № 251-к (а.с. 48) ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади з виплатою грошової компенсації за невикористану відпістку.

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету №21 від 25.12.2013 року (а.с.45) члени профспілкового комітету професійної спілки працівників комунального господарства міста Ніжина - ОСОБА_6., ОСОБА_15, а також голова цієї ж профспілки ОСОБА_2 проголосували за відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2

Відповідно до актів що на а.с. 41, 47 які складено працівниками підприємства, ОСОБА_2 був відсутній на роботі більше трьох годин протягом дня 02 грудня 2013 року з 09 год. 40 хв. до 14 год. 55 хв. та з 16 год. 50 хв. до 17 год. 00 хв., а також 03 грудня 2013 року з 10 год.15 хв. до 13 год. 30 хв. та з 14 год. 00 хв. до 14 год. 55 хв.

Стаття 147 КЗпП України передбачає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий вид стягнення як звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу.

Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу осіб, обраних до складу профспілкових органів і не звільнених від виробничої роботи, допускається, крім додержання загального порядку звільнення, лише за попередньою згодою профспілкового органу, членами якого вони є, а голів і членів профспілкових органів на підприємстві, крім того, - лише за згодою відповідного об'єднання профспілок.

Згідно до ст. 243 КЗпП України та відповідно до Конституції України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати професійні спілки з метою представництва, здійснення і захисту своїх трудових та соціально-економічних прав та інтересів, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі професійних спілок.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Аналогічні положення щодо обґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником містяться і в частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Враховуючи що у зазначених нормах закон не розкриває зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства відображених в статті 8 Конституції України, статті 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач посилався як на причину звільнення свою діяльність як керівника профспілкової організації та повязував таке звільнення з упередженим ставленням до нього через виявлення ним порушень трудового законодавства керівником підприємства.

Суд вважає що у стосунках між керівником підприємства та керівником професійної спілки дійсно мали місце непрязні стосунки, підтвердженням чого є Протокол від 22.11.2013 року №18 відповідно до якого професійною профспілкою, яку очолює позивач, було вирішено надіслати вимогу про розірвання контракту з керівником.

Таким чином аналізуючи протокол №21 від 25.12. 2013 року про ненадання згоди на звільнення члени профспілкового комітету посилалися на дану обставину як на основну причину відмови у наданні згоди.

Щодо повноважнь позивача як керівника професійної спілки працівників та легальності професійної спілки, то на думку суду дана організація створена та зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства. Витягом з державної реєстраційної служби України доводиться що професійна спілка працівників комунального господарства міста Ніжина внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб 28.09.2011 року відповідно до протоколу загальних зборів №1 від 21.09.2011 року. Даним протоколом було обрано керівника профспілки, затверджено Статут, та обрано членів виконавчого органу, що відповідає нормам діючого законодавства.

З огляду на викладене суд вважає що звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки профспілковий комітет професійної спілки членом та керівником якої є позивач не дав згоди на його звільнення.

За таких обставин позивач підлягає поновленню на займану посаду.

На користь ОСОБА_2 слід стягнути заподіяну незаконним звільненням моральну шкоду, відповідно до вимог ст. 237-1 КЗПП України, у розмірі визначеному позивачем.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 40, 43, 147, 235, 237-1, 243, 252 КЗпП України, ст.ст. 60, 213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задовольнити.

Визнати незаконними накази № 249-к від 30.12.2013 року та № 251-к від 30.12.2013 року про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення та звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного юрисконсульта Комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» з 30.12.2013 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2013 року по 15.10.2015 року з розрахунку 190,32 гривень за один робочий день з урахуванням отриманої вихідної допомоги.

Стягнути з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2моральну шкоду у сумі дві тисячі гривень.

Стягнути з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь держави судовий збір 243 грн.60 копійок.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Г. Пантелієнко