Справа №592/1231/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1486/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування спричиненої моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 з рішенням суду першої інстанції не погодилася і оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що при скороченні всіх посад електромеханіків 2 категорії ті ж працюючі були переведені на посади електромонтерів, проте суд не врахував що лише у заявниці була відповідна освіта та стаж роботи, які дозволяли таку посаду зайняти. Крім посади електромонтера після реорганізації були і інші посади, на яких позивач мала можливість виконувати свої посадові обовязки, проте відповідач такі посади не пропонував. Крім того, суд не врахував, що заявниця є єдиною працюючою в сімї та має дитину, яка на момент звільнення не досягла 14 років.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника адвоката ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 20 березня 1995 року працювала в Сумській філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» та була звільнена 12 січня 2015 року на підставі наказу № 18-к від 09 січня 2015 року з посади електромеханіка електрозвязку 2 категорії цеху технічної експлуатації станційних споруд АТС-33 Центру телекомунікаційних послуг у звязку з скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6-9).

Відповідне скорочення чисельності і штату працівників Сумської філії, зокрема Центру телекомунікаційних послуг, здійснювалося на підставі наказу відповідача від 31 жовтня 2014 року № 583 та наказу Сумської філії відповідача від 05 листопада 2014 року № 528, про що позивачка була завчасно попереджена (а.с. 10, 85-88).

За наслідками проведеної реорганізації у Сумській філії виведено структурні підрозділи та відповідні посади у цих підрозділах зі штатного розпису, зокрема виведено Центр телекомунікаційних послуг, цех технічних станційних споруд, дільниця ТЕСС №1 м. Суми, АТС-33. Отже відбулися зміни в організації виробництва і праці, наслідком чого є не тільки скорочення посади позивачки, але і ліквідація структурного підрозділу, у штатному розписі якого обліковувалася посада позивачки.

Внаслідок реорганізації відповідачем створена та введена в дію нова організаційна структура Станційний цех, з його структурними підрозділами, в якому не передбачений ні Центр телекомунікаційних послуг, ні цех технічної експлуатації станційних споруд, дільниця АТС-33. Відповідна посада електромеханіка електрозвязку 2-ї категорії згідно з штатним розписом станом на 13 січня 2015 року також не передбачена (а.с.144-146).

На виконання вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, позивачці були запропоновані вакантні посади після реорганізації та введення нових штатних розписів не тільки по Сумській області, але і вцілому по іншим регіонам України, від ознайомлення з якими вона відмовилась, про що складено відповідний акт 10 листопада 2014 року (а.с. 89-138).

Від переведення на повторно запропоновані вакантні посади, в тому числі й по Сумській філії, вона відмовилася (а.с.139-140).

19 грудня 2014 року від профспілкового комітету первинної профспілкової організації Сумської філії ПАТ «Укртелеком» отримана відповідна згода на розірвання трудового договору з ОСОБА_3 (а.с. 141-142).

Правильно і з достатньою повнотою встановивши вказані факти на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання роботодавцем чинного законодавства при звільненні позивачки, а тому, не вбачаючи порушень трудових прав даного працівника, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і, нерозривно повязаних з ними, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Так, вирішуючи спір, місцевий суд врахував розяснення п.18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами) та зясував, що звільнення позивача проведено згідно з наказом, який відповідає законові, оскільки дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників. При цьому визначений ст.49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників дотримано. Відповідачем вжито заходів щодо працевлаштування позивачки, а саме, їй були запропоновані вакантні посади, проте, від переведення на іншу роботу вона відмовилася. Звільнення проведено за згодою профспілкового комітету.

Перевіривши доводи позивачки, щодо порушення її переважного права на залишення на роботі, суд обґрунтовано з ним не погодився.

Так, згідно зі ст. 42 КЗпП України до кола працівників, серед яких визначаються особи, що мають переважне право на залишення на роботі, входять працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, як і працівник, який звільняється.

Як вбачається з матеріалів справи вивільненню підлягали всі посади, передбачені в Центрі телекомунікаційних послуг, в тому числі й посади електромеханіків електрозвязку 2 категорії, тому і можливості порівнювати переваги позивачки перед іншими працівниками на залишення на роботі - відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка мала переваги на працевлаштування на нові посади перед іншими працівниками, які не мають відповідної освіти та досвіду, не ґрунтуються на законі, оскільки переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: