Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на новозбудовані житлові прибудови і гараж, зміну ідеальних часток, поділ домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Дніпропетровська міська рада, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, виконавчий комітет районної у місті Дніпропетровську ради, Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування моральної шкоди, за позовною заявою ОСОБА_2 до виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_1, треті особи: Дніпропетровська міська рада, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, про скасування рішення, за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на новозбудовані житлові прибудови і гараж, зміну ідеальних часток, поділ домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 1986 року він є власником Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1, до якої за час проживання прибудував жилу кімнату, кухню, санвузол, сіни й зробив внутрішнє перепланування. Крім того, на місці старого сараю ним зведено гараж з навісом, проте відповідач ОСОБА_2, яка власницею іншої Ѕ частини домоволодіння, не визнає його право власності на новобудови, перешкоджає йому в їх користуванні та користуванні земельною ділянкою, на якій розташовано будинок й господарські споруди.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що ОСОБА_1 без її згоди, відповідної згоди органу виконавчої влади, без затвердженого проекту та у порушення будівельних правил, здійснив самовільну прибудову до жилого будинку, яка перешкоджає їй у користуванні власністю, що спричиняє моральні страждання.

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_1 про скасування рішення виконавчого комітету № 308 від 16 травня 2003 року про узаконення самовільно зроблених прибудов, з підстав його невідповідності вимогам закону, оскільки дане рішення винесено без створення комісії по складанню акта приймання споруд в експлуатацію, без урахування того, що у ОСОБА_1 відсутнє право власності чи право користування на земельну ділянку, межі якої взагалі у встановленому порядку не встановлені в натурі, та того, що будівництво проведено із порушеннями державних будівельних правил.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Проведено поділ домоволодіння АДРЕСА_1 без врахування житлової прибудови літ. «А''-1», сіней літ. «а 2-1» та гаражу літ. «Б» з навісом літ. «Л» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до належної кожному з них Ѕ частини домоволодіння.

Виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на квартиру № 1 в жилому будинку літ. «А-1» з приміщенням 1-2 площею 20, 2 кв. м, прибудову літ. «А-1», погріб літ. «А-1», ганок літ. «а'», душ літ. «М», вбиральню літ. «Н», огорожі № № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, мощіння IV, V, а всього вартістю 230 448 грн, що на 69 974 грн менше належної йому частки.

Виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на квартиру № 2 в жилому будинку літ. «А-1» з приміщеннями 2-3 площею 17,6 кв. м, 2-4 площею 11, 1 кв. м, приміщення 2-5 площею 10,9 кв. м, сіни літ. «а'-1» (приміщення 2-2 площею 8,1 кв. м), сіни літ.»а-1» (приміщення 2-1 площею 10,5 кв. м), погріб літ. «а'-1», ганок літ. «а», літню кухню літ. «В», сараї літ. «Г», «З», «Ж», душ літ. «Е», убиральню літ. «Д», водоколонка №15 та № 2, огорожі № № 1, 2, 3, 14, мощіння І, ІІ, вартістю 370 396 грн, що на 69 974 грн більше належної їй частки.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на жилу прибудову літ. «А''-1», сіни літ. «а2-1» та гараж літ. «Б» з навісом літ. «Л», вартістю 280 900 грн , встановивши жилу площу по квартирі № 1 в розмірі 37, 2 кв. м, загальну площу - 64, 5 кв. м.

Змінено ідеальні частки в домоволодінні, встановлено, що ОСОБА_1 належні квартира № 1 у жилому будинку літ . «А-1» з приміщенням -2 площею 20,2 кв. м, прибудову літ. «А-1», погріб літ. «А-1», ганок літ. «а'», душ літ. «М», вбиральню літ. «Н», огорожі № № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, мощіння IV, V, житлова прибудова «А''-1», сіни літ. «а2-1» та гараж літ. «Б» з навісом літ. «Л», вартістю 511 348 грн, що складають 58/100 частки від всього володіння; а належні ОСОБА_2 квартира № 2 в жилому будинку літ. «А-1» з приміщеннями 2-3 площею 17,6 кв. м, 2-4 площею 11,1 кв. м, приміщення 2-5 площею 10,9 кв. м, сіни літ. «а'-1» (приміщення 2-2 площею 8,1 кв. м), сіни літ.»а-1» (приміщення 2-1 площею 10,5 кв. м), погріб літ. «а'-1», ганок літ. «а», літню кухню літ. «В», сараї літ. «Г», «З», «Ж», душ літ. «Е», убиральню літ. «Д», водоколонка № 15 та № 2, огорожі № № 1, 2, 3, 14, мощіння І, ІІ, вартістю 370 396 грн, що складають 42/100 частки від всього домоволодіння.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості належної Ѕ частини домоволодіння в розмірі 69 974 грн, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - Ѕ частку вартості демонтованого сараю літ. «Б» в розмірі 1 630 грн.

Проведено зарахування зустрічних однорідних вимог і остаточно стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68 344 грн.

Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 920 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 відповідно до належної кожному із співвласників частини домоволодіння по варіанту № 3 (додаток № 4) висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1535 від 03 березня 2006 року, виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку загальною площею 456,26 кв. м - з боку АДРЕСА_2 продовж всієї межі - 43,74 м, з боку домоволодіння по АДРЕСА_3 - 11,6 м, по межі з співвласником ОСОБА_2 впродовж 26,44 м, у тому числі під жилим будинком літ. «А-1» - 25,24 кв. м, під прибудовою літ. «А'-1» - 19,05 кв. м, під прибудовою літ. «А''-1» - 32,85 кв. м, під сіньми літ. «а 2-1» - 4,00 кв. м, під будовами літ. «Б», «Л», «М», «Н» і під двором - 375,62 кв. м (на плані додаток № 4 зеленого кольору) та Ѕ частину земельної ділянки спільного користування площею 3,24 кв. м - на плані червоного кольору.

Виділено ОСОБА_2 решту земельної ділянки площею 456,16 кв. м (на плані жовтого кольору) та Ѕ частину земельної ділянки спільного користування площею 3,74 кв.м - на плані червоного кольору.

У спільному користуванні сторін залишено частину земельної ділянки площею 7,48 кв. м, з яких біля прибудови літ. «А''-1» та зовнішньою стіною приміщення 2-5 жилого будинку літ. «А-1» - 2, 00 кв. м, під приміщенням 2-5 жилого будинку літ. «А-1» - 5,48 кв. м, (на плані додаток №4 червоного кольору).

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року зазначені рішення районного суду в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на новозбудовані житлові прибудови та гараж, зміну ідеальних часток, визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано й в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

ОСОБА_2 у поданій касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації в розмірі 69 974 грн, а також в частині відмови в задоволенні її позову про скасування рішення виконавчого комітету № 308 від 16 травня 2003 року про узаконення самовільно зроблених прибудов скасувати й ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким стягнути з неї на користь ОСОБА_1 39 855 грн 86 коп. грошової компенсації й визнати незаконним рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 308 від 16 травня 2003 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог ОСОБА_1, оскільки відповідач відмовився у добровільному порядку змінити порядок користування спірним жилим будинком.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив про те, що остання не є належним позивачем так як позбавлена права такої вимоги.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 308 від 16 травня 2003 року, судом першої інстанції відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено стороною у справі.

Апеляційний суд частково погодився з висновками суду першої інстанції і скасував рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на новозбудовані житлові прибудови та гараж, зміну ідеальних часток, визначення порядку користування земельною ділянкою, виходячи з того, що спірне домоволодіння має самочинно проведені переобладнання і споруди, які не є об'єктом права власності і не підлягають поділу, а відтак вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою є передчасними.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що сторони є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1.

Так згідно договору купівлі-продажу, укладеного 05 грудня 1986 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, позивач придбав Ѕ частину жилого будинку за вказаною адресою з відповідною частиною господарських споруд.

Відповідно до договору дарування від 02 червня 2001 року ОСОБА_7 подарувала належну їй Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 - ОСОБА_2

Відповідно до технічного паспорту жилий будинок літ. «А-1» складається з двох квартир № 1, до якої входять коридор 1-1 площею 8,9 кв. м, три жилих кімнати: 1-2 площею 20,2 кв. м, 1-3 площею 5,5 кв. м, 1-6 площею 11,5 кв. м, кухня 1-4 площею 12,4 кв. м, санвузол 1-5 площею 2,7 кв. м, сіни 1-7 площею 3,3 кв. м; жила площа квартири 37,2 кв. м, загальна площа - 64,5 кв. м; квартири № 2, до якої входить коридор 2-1 площею 10,5 кв. м, кухня 2-2 площею 8,1 кв. м та три жилих кімнати: 2-3 площею 17,6 кв. м, 2-4 площею 11,7 кв. м, 2-5 площею 10,9 кв. м; жила площа квартири 39,6 кв. м, загальна площа - 58,2 кв. м. Усього по жилому будинку жила площа 76,8 кв. м, площа підсобних приміщень - 45,9 кв. м, загальна площа -122,7 кв. м.

Згідно технічного паспорту на вказане домоволодіння, виготовленого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» домоволодіння має самочинно проведені переобладнання та споруди.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За правилами ч. 1 ст. 358 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843406/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За ч. ч. 2, 3 ст. 357 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843405/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року N 6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186 <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030435?edition=2012_02_21>, 381 ЦК <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030435?edition=2012_02_21> є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030435?edition=2012_02_21> не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року N 91 <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/RE19568?edition=2011_06_24> (п. 27 вказаної Постанови).

Разом з тим, згідно зі ст. 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року N 6 відповідно до вимог статті 376 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст. 391 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

На порушення вимог ст. ст. 212 - 21 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>5 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд першої інстанції, на зазначені положення закону та роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ уваги не звернув, доводів сторін належним чином не перевірив, не з'ясував дійсного складу спірного домоволодіння й з урахуванням наявності самочинних добудов і споруд, які є приналежністю головної речі, не визначився з тим, в якому порядку позивач може набути право власності на таке будівництво й відповідно, яка частина вказаного домоволодіння підлягає поділу між сторонами, а також з порядком користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, при цьому суд не надав належної оцінки й не врахував того факту, що в судовому порядку було визначено порядок користування домоволодінням між його колишніми співвласниками й не перевірив, чи зберігся такий порядок між новими власниками, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі.

Також не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 позбавлена права вимоги про знесення самочинного будівництва, оскільки суд дійшов такого висновку без врахування вимог ст. ст. 376, 391 ЦК України.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 308 від 16 травня 2003 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд не врахував доводів відповідача про те, що вона тривалий час оскаржувала зазначене рішення в порядку адміністративного судочинства й не з'ясував відповідно до вимог ст. 264 ЦК України питання переривання перебігу строку позовної давності, що застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Зазначене залишилося й поза увагою суду апеляційної інстанції, який у порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов взагалі протилежного висновку про те, що спірне домоволодіння має самочинно проведені переобладнання і споруди, які не є об'єктом права власності і не підлягають поділу, відмовив у задоволенні вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, залишивши при цьому в силі рішення суду першої інстанції в частині поділу спірного домоволодіння.

За таких обставин ухвалені судами рішення не можна визнати законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню з передачею справи новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко