Справа № 355/1233/14 Головуючий у І інстанції Литвиненко О.Л.
Провадження № 22-ц/780/2424/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 48 09.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Іванової І.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 27 червня 2003 року між ним та відповідачкою по справі ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконавчого комітету Довгинцівської районної ради у місті Кривий Ріг (актовий запис №201).

Від спільного подружнього проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною розірвання шлюбу є те, що постійно виникають сварки та непорозуміння, у сторін різні погляди на життя та різні інтереси і від червня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження сім'ї є неможливим.

Також вказував, що на даний час сім'я фактично розпалася, він з дружиною від червня 2014 року не підтримують шлюбних відносин. Відновлювати шлюбні відносини він не має наміру. За час, наданий для примирення відносини між сторонами не змінились і не відновились. Він (позивач) фактично має іншу сімю і підстав для збереження даного шлюбу не вбачає. Діти проживають з відповідачкою. Проти цього він не заперечує і також не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дітей. Матеріально допомагає утримувати дітей в розмірах, заявленої ними потреби.

Враховуючи вищенаведене, просив розірвати шлюб.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року позовні вимоги задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 27 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції міста Кривий Ріг (актовий запис №201).

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2003 року укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції міста Кривий Ріг (актовий запис №201). Від спільного подружнього проживання сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 20 серпня 2014 року сторонам по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було надано шестимісячний строк для примирення.. Примирення між сторонами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 не відбулося і відновити сімейні відносини сторонам не вдалося, що підтвердили обидві сторони.

Судом першої інстанції також було вірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин було те, що сім'я розпалася та існує формально, сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки сторони не підтримують від червня 2014 року, примирення між сторонами не відбулося, в позивача є інша жінка і він фактично створив нову сім'ю. Крім того, розлад у сім'ї носить вже постійній характер і розірвання шлюбу не порушуватиме їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Примушування до шлюбу не допускається. А тому подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення для справи. Судом не встановлено порушення інтересів дітей.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку, розірвавши шлюб.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Заперечення відповідачки та її представника проти розірвання шлюбу з тих підстав, що не вирішено питання щодо порядку та розміру виплати позивачем коштів на утримання двох спільних малолітніх дітей суд вірно не прийняв до уваги, так як відповідачка ОСОБА_2 в даному процесі при розгляді заявленого позову про розірвання шлюбу зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей до позивача не предявляла та не надала докази можливості сплати позивачем вказаної нею суми аліментів. У письмових поясненнях, які вона надала суду, зазначено лише приблизну суму аліментів, а саме, не менше 5000 грн. на кожну дитину. У судовому засіданні сторони не заперечили той факт, що малолітні діти проживатимуть з матірю. Позивач ОСОБА_3 не заперечив щодо утримування дітей матеріально.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Іванова І.В.