Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6536/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Тітов М.Ю.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Іванченка М.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконною постанови нотаріуса та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ГУЮ у м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконною постанови нотаріуса та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити новее рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не були прийняті в якості належних та допустимих доказів безспірні документи: матеріали інвентаризаційної справи, документи спадкової справи, витяги з реєстру нерухомості, які свідчать про те, що відмова державного нотаріуса у вчиненні нотаріальних дії з підстав не розуміння ним рішення суду в цивільній справі та неможливості розібратись згідно якого документу необхідно видати свідоцтво на право на спадщину, є неправомірною.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_7, яка 20 травня 2004 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу.

29 грудня 2011 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Спадкодавцю ОСОБА_7 на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину належала 1/6 частина житлового будинку АДРЕСА_1

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2009 року було визнано за ОСОБА_7, ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

13 серпня 2014 року позивач звернулася до Двадцять першої Київської нотконтори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1

Постановою державного нотаріуса Двадцять першої держнотконтори м. Києва ОСОБА_8 від 13 серпня 2014 року відмовлено позивачу у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 яка належала її матері ОСОБА_7

У постанові від 13 серпня 2014 року нотаріусом зазначено, що з урахуванням наданих документів - свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 1980 року, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 січня 2012 року, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2009 року, встановлено неможливим оформлення спадщини у безспірному порядку, оскільки незрозуміло на підставі якого саме правовстановлюючого документа необхідно видати свідоцтво про право на спадщину.

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким на підставі до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» визнати незаконною (безпідставною) відмову державного нотаріуса Двадцять першої Київської держнотконтори ЛюбарськоїН.В. від 13 серпня 2014 року та зобов'язати Двадцять першу Київську держнотконтору видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 22 травня 1980 року належить 1/6 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, співвласниками будинку є треті особи в справі. Також, 1/6 будинку належала її матері ОСОБА_7, яка 22 травня 2004 року склала заповіт - все своє майно заповіла позивачу. Позивач у 6-ти термін після смерті матері звернулась до 21-ої Київської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, 13 серпня 2014 року отримала постанову державного нотаріуса Любарської Н. В., якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Причиною відмови вказано те, що нотаріус бере до уваги додану копію рішення Оболонського районного суду міста м. Києва від 05 лютого 2009 року. На думку позивача, така позиція нотаріуса суперечить діючому законодавству та змісту вказаного рішення суду.

Представник відповідача, треті особи проти задоволення позову заперечували.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду є помилковими, оскільки суд не взяв до уваги правовстановлюючі документи про належність спадкодавцю на праві власності 1/6 спірного будинку, інших часток - співвласникам, заповіту, яким все своє майно спадкодавець заповіла позивачу, факт відсутності судових рішень про зміну розміру часток співвласників у спільному майні, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Як вбачається з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2009 року в справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ будинку, земельної ділянки та інш., судом за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру НОМЕР_1, за ОСОБА_3 - на квартиру АДРЕСА_2 Дане рішення суду набрало законної сили 11 лютого 2010 року.

При цьому, на підставі висновку експертизи судом при розгляді вказаної справи було встановлено, що розмір квартир, якими користуються сторони та на які за ними було визнано право власності, не відповідає розміру їх часток (1/6 - ОСОБА_3, ОСОБА_2 - по 1/6 кожна) у праві власності на будинок.

Таким чином, посилання позивача на те, що розмір часток співвласників у праві власності на будинок рішенням суду не змінювався, а визначався лише порядок користування спільним будинком, не відповідає змісту рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2009 року.

Та обставина, що ОСОБА_2, ОСОБА_7 не було виконано рішення суду - не здійснено державну реєстрацію права власності на виділену їм судом у власність квартиру АДРЕСА_1 не є підставою для визнання незаконною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва ОСОБА_2 про право на спадщину на 1/6 будинку, яка належала ОСОБА_7, оскільки наведені обставини справи свідчать про те, що на час смерті ОСОБА_7 належала не 1/6 будинку, а квартира 4 в цьому будинку.

Державний нотаріус, відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 що залишилася після смерті ОСОБА_7, діяв у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки позивачем не було надано документів, необхідних для вчинення тієї нотаріальної дії, яку вона просила вчинити.

Порушень процесуального закону, які відповідно до ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: