У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просив витребувати шляхом примусового вилучення від відповідача ОСОБА_7 земельну ділянку площею 420 кв. м, набуту ним на підставі договору дарування від 19 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 19 листопада 2009 року, реєстраційний № 796, в натурі згідно з планом меж земельної ділянки, кадастровий номер якої :00:006:0308, яку відповідач незаконно утримує у своєму користуванні, та повернути вказану земельну ділянку у його власність.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 19 листопада 2009 року купив у відповідача житловий будинок № 238а з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 19 листопада 2009 року, реєстраційний № 795).

Вказував, що одночасно з укладенням договору купівлі-продажу відповідач подарувала йому за договором дарування від 19 листопада 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 19 листопада 2009 року, реєстраційний № 796, земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 Рівненської області, кадастровий номер :00:006:0308.

Стверджував, що під час проживання в будинку і користуванні земельною ділянкою встановив, що відповідач передала в натурі йому не 0,1000 га, як зазначалося в договорі дарування від 19 листопада 2009 року, а тільки 580 кв. м вказаної земельної ділянки. Інші 420 кв. м земельної ділянки відповідач продовжує протиправно утримувати у своєму користуванні, чим порушує його майнові права.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2014 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано шляхом примусового вилучення від відповідача ОСОБА_7 земельну ділянку площею 420 кв. м згідно з договором дарування від 19 листопада 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 19 листопада 2009 року, реєстраційний № 796, в натурі згідно з Планом меж земельної ділянки, кадастровий номер :00:006:0308, яку відповідач незаконно утримує у своєму користуванні та повернуто вказану земельну ділянку власнику ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 131 ЗК України (в редакції, чинній на дату укладання договору дарування) громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України.

Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди про перехід права власності на земельну ділянку підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ч. ч. 1, 4 ст. 132 цього Кодексу).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа.

Судами встановлено, що у власності ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 Рівненської області знаходились:

- земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :00:006:0308) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить відповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 14 березня 2008 року серії ЯЕ № 226483;

- земельна ділянка площею 0,0722 га (кадастровий номер 56 226 101 00:00:006:0309) для ведення особистого селянського господарства, що належить відповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 226483 від 14 березня 2008 року.

Рішенням сесії Здолбунівської міської ради Рівненської області від 21 січня 2009 року № 1105 затверджено проект землеустрою щодо відведення громадянці ОСОБА_7 земельної ділянки площею 1122 кв. м, цільове призначення якої змінюється для будівництва та обслуговування кафе-магазину по АДРЕСА_2 в межах міста Здолбунів, за рахунок земель, що знаходяться у іі власності, а саме: земельної ділянки 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки площею 0,0722 га для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом 2 вказаного рішення було змінено громадянці ОСОБА_7 цільове призначення земельної ділянки загальною площею 1122 кв. м для будівництва та обслуговування кафе-магазину по АДРЕСА_2 в межах міста Здолбунів, за рахунок земель, що знаходяться у іі власності, а саме: земельної ділянки 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки площею 0,0722 га для ведення особистого селянського господарства.

Право користування вказаною земельною ділянкою загальною площею 1,1220 га (кадастровий номер :00:006:0369) ОСОБА_7 посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку від 06 квітня 2009 року серії ЯЖ № 068657.

19 листопада 2009 року сторони уклали договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_6 прийняв у власність житловий будинок № 238а з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1, (посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 19 листопада 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 795).

Крім цього, сторони уклали договір дарування від 19 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 19 листопада 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 796, згідно з яким відповідач подарувала позивачу земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 Рівненської області, кадастровий номер :00:006:0308, що належить відповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Здолбунівського районного нотаріального округу серії ЯЕ № 226483 від 14 березня 2008 року.

На вказаному державному акті на право власності на земельну ділянку приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 зроблена відмітка про посвідчення 19 листопада 2009 року за реєстровим № 796 договору дарування, на підставі якого право власності на земельну ділянку переходить до ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачем не проведено державну реєстрацію договору дарування в територіальному органі Держземагетнства за місцем знаходження земельної ділянки, виходив з того, що у позивача не виникло право власності на земельну ділянку, набуту на підставі договору дарування, та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про витребування земельної ділянки власником від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому цивільно-процесуальний закон не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню (ст. 119 ЦПК України). Відповідно до цієї процесуальної норми позивач зобов'язаний зазначити в позовній заяві фактичні обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, та докази на підтвердження цих вимог.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_6, посилаючись на те, що відповідач не виконав умови договору дарування - передав йому в натурі не 0,1000 га, як визначено у договорі, а тільки 0,0580 га вказаної земельної ділянки, чим порушив його право власності на земельну ділянку, просив на підставі ст. 387 ЦК України витребувати у відповідача частину земельної ділянки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Оскільки позивачем спірну земельну ділянку набуто у власність на підставі договору дарування, однак не проведено державну реєстрацію вказаного договору, неправомірність набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору не встановлено, позивач є титульним володільцем предмета договору, то порушенням відповідачем умов укладеного договору дарування порушуються його права як іншого учасника договору, які підлягають захисту.

Поза увагою суду залишилося те, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Разом з тим суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідачем не виконано зобов'язання за вказаним договором в частині передачі спірної ділянки у визначеному розмірі, при вирішенні питання про захист порушеного права учасника договору (позивача) внаслідок порушення іншим учасником договору (відповідачем) умов укладеного договору не правильно визначив норму права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та за наявності зареєстрованого за відповідачем права власності на спірну земельну ділянку помилково вважав, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки на підставі ст. 387 ЦК України тільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зважаючи на те що у справі не вимагається додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції повно всебічно і повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник