Справа № 489/2593/15-ц
Номер провадження 2/489/1570/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), ОСОБА_3 (далі-відповідач 2), ОСОБА_4 (далі-відповідач 3), ОСОБА_5 (далі-відповідач 4) про визнання недійсним договору дарування з підстав удаваності,

встановив

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між відповідачем 1 та ОСОБА_6 був укладений договір дарування. Вважає, що сторони уклали договір дарування з метою приховати інший правочин. Насправді був вчинений договір купівлі-продажу за сумісні кошти позивача та його дружини ОСОБА_6

З цих підстав просить суд визнати договір дарування від 07.07.1994 недійсним з причин удаваності для приховання договору купівлі-продажу.

09.06.2015 від представника відповідача 3 до суду надійшло заперечення, в якому зазначалося, що договір дарування не може бути визнаний удаваним, так як позивач знав про його укладання на момент вчинення правочину і не був проти. Крім того, на підтвердження щодо укладення договору купівлі-продажу позивач не надає жодних доказів, зокрема відсутні підтвердження сплати коштів за предмет договору. Просить суд застосувати наслідки позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, надав суду письмові заперечення.

Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

07.07.1994 ОСОБА_3 з однієї сторони, що діяв в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_6, з іншої сторони був укладений договір дарування та посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_7

Згідно зазначеного договору ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла у дар 68/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою: вул. Ген. Свиридова, 15 в м. Миколаєві.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що насправді укладений договір дарування є удаваним, оскільки приховує вчинення справжнього правочину - договору купівлі - продажу.

На час виникнення спірних правовідносин діяв ЦК УРСР від 18.07.1963, тому застосуванню підлягають саме норми вказаного нормативного акту.

Так, згідно ЦК УРСР, особа, яка вважає, що права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст.ст. 48-58 ЦК УРСР)

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Удавана угода своєю формою прикриває реальну угоду, яку мали на меті укласти сторони.

Тобто, укладаючи удавану угоду, обидві сторони діють умисно, усвідомлюючи, що укладають саме таку угоду.

При цьому, ст. 153 ЦК УРСР передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», чинної на час укладення оспорюваного договору, при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених ст. 27 ЦПК засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. Однак ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показів свідків, крім випадків кримінально караних діянь.

Таким чином, воля сторін удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином.

В даному випадку позивач посилається на те, що насправді був укладений не договір дарування, а договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи вищевказані вимоги закону, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Показами свідків не можуть підтверджуватись обставини встановлення ціни та передачі коштів. Інших доказів позивачем не надано.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування з підстав удаваності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою яка не брала участі у судовому засіданні при проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. В. Кокорєв