АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1244/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Черниш Т. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Уманська міська державна нотаріальна контора про усунення від спадкування та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

17 жовтня 2014 р. ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, третя особа: Уманська міська державна нотаріальна контора про зміну черговості одержання права на спадщину та визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1. За час свого життя ним було складено заповіт на його матір ОСОБА_9, яка померла раніше за спадкодавця.

До спадкового майна входить частина будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у першій черзі за законом має його син ОСОБА_7 Він, як рідний брат спадкодавця, відповідно до ст.1262 ЦК, є спадкоємцем другої черги. Протягом всього життя брата, він проживав поряд з останнім, в одному будинку, мали спільний двір. Померлий знаходився в тяжкому фізичному стані в звязку із проблемами зі здоровям і потребував постійно стороннього догляду. Даний факт підтверджується довідкою Уманської міської лікарні від 26.09.2014 р. № 545. В довідці вказується, що за даними медичної картки стаціонарного хворого № 5735 стан хворого потребував постійного нагляду, оскільки він мав черепно-мозкову травму. Відповідно до довідки Уманської міської лікарні № 2 від 23.09. 2014 р., ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з приводу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. За власні кошти позивач купував своєму братові їжу, ліки та інші засоби необхідні для покращення стану здоров'я та гігієни. Також, він оплачував витрати на комунальні послуги та квартирну плату, оскільки покійний не мав постійного місця роботи та не міг покрити всіх необхідних витрат. Такий догляд за ОСОБА_6 він здійснював до моменту його смерті. За власні кошти він і поховав брата. Відповідач навіть не з'явився на похорони свого батька. Ще за життя свого брата ним за власні кошти були проведені ремонтні роботи будинку, в якому проживав спадкодавець. Будинок в якому вони проживали був обкладений цеглою, було встановлено 2 вікна, зроблений новий підмурок. Всі ремонтні роботи проводились позивачем в 2006 році. Відповідач не приймав ніякої участі у покращенні становища батька, не переймався його життям і здоровям, не надавав йому жодної допомоги. Позивач вважає, що відповідач самоусунувся від утримання свого батька, який перебував у безпорадному стані обумовленому його тяжкою хворобою, ніякої допомоги йому не надавав. Він неодноразово, звертався до відповідача та його матері, що його брат потребує догляду та особливого піклування, на що останній ніяким чином не реагував, а лише говорив про те, що йому все одно. 25 квітня 2012 р. ним було подано заяву до Уманської міської держнотконтори про прийняття спадщини після смерті його брата ОСОБА_6 і лише там з'ясувалось, що відповідач подав також заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Виходячи з викладеного позивач просив змінити черговість спадкування та надати йому право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадкове майно видане ОСОБА_7,

16 грудня 2014 р. позивач уточнивши позовні вимоги просив надати йому право на спадкування усунувши від спадкування спадкоємця першої черги ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадкове майно видане ОСОБА_7, усунути ОСОБА_7 від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1., визнати за позивачем право власності на частину будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться під будинком та на інше спадкове майно, що належало ОСОБА_6

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому послався на ті ж підстави, що і у позовній заяві.

Крім того вказав, що ОСОБА_7, що став спадкоємцем після ОСОБА_6 знаючи про стан свого батька, про його неможливість забезпечувати належні умови свого життя, не надавав йому необхідної допомоги та не опікувався ним, хоча відповідно до ст. 202 СК України повнолітні діти зобовязані утримувати батьків які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

На думку апелянта судом також не враховано той факт, що він постійно проживав разом з ОСОБА_6 та вважається таким, що прийняв спадщину (ст. 1270 ЦК України).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 ОСОБА_10, представника ОСОБА_7 ОСОБА_11, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд прийшов до висновку про те, що позивач не довів тих обставин, на які він посилався в своїй позовній заяві.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

При цьому, непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК, яка регламентує усунення від права на спадкування, визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови N 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умов свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

16.05.2013 р. Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом № 4-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 років помер рідний брат позивача - ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 13.01.2012 р. а. с. 4.

Згідно довідки про причину смерті від 12.01.2012 р., ОСОБА_6 помер внаслідок механічної асфіксії, навмисне самоушкодження шляхом повішення. а. с. 9.

За життя ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні: з 01.08.2008 р. по 18.08.2008 р. з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю в Уманській міській лікарні № 2 та з 11.06.2011 р. по 24.06.2011 р. в нейрохірургічному відділенні в КП «Уманській міській лікарні», що підтверджено довідками за № 150 від 23.09.2014 р. Уманської лікарні № 2, та № 545 від 26.09.2014 р. КП «Уманської міської лікарні». При цьому, при перебуванні в нейрохірургічному відділенні Уманської лікарні № 2, за даними медичної карти стаціонарного хворого № 5735, стан хворого потребував постійного догляду. а. с. 7 - 8.

Згідно довідки квартального комітету № 14 від 11.09.2014 р. за № 152, виданої ОСОБА_6 проживаючому та зареєстрованому в АДРЕСА_1 для предявлення в нотаріальну контору, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його дружина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 останній рік доглядали брата ОСОБА_6, який був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 до дня його смерті. а. с. 8.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у першій черзі за законом має його син ОСОБА_7

Позивач, як рідний брат спадкодавця, відповідно до ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги.

Уманською міською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи № 164/2012 р. після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі а. с. 78.

При цьому з заявами до Уманської міської державної нотконтори про прийняття спадщини звернулись 10.04.2012 р. ОСОБА_7 син померлого ОСОБА_6 та 25.04.2012 р. ОСОБА_6 брат померлого ОСОБА_6 а. с. 66, 67.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.2013 р. спадкоємцем майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. є його син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5., який проживає в м. Чернігів. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 31/100 частини житлового будинку № 10 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, належної спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого Уманською державною нотаріальною конторою 01.08.1981 р. а. с. 86.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону та розяснення, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 н. перебував у безпорадному стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування відповідача, звертався до нього за такою допомогою, а останній мав можливість її надавати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання. За викладених обставин суд першої інстанції, проаналізувавши докази у справі, покази свідків, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Щодо твердження апелянта, що померлий брат ОСОБА_6 у звязку з проблемами зі здоровям потребував саме постійного догляду, що стверджується медичною довідкою № 545 від 26.09.2014 р., то потребу в сторонньому догляді підтверджено належними доказами лише за період його перебування на стаціонарному лікуванні з 11.06.2011 р. по 24.06.2011 р. в нейрохірургічному відділенні в КП «Уманській міській лікарні». Будь-яких інших належних доказів, зокрема медичних висновків які б фахово стверджували даний факт за інший період, позивачем суду надано не було. Як і не було надано доказів того, що ОСОБА_6 звертався за такою допомогою до сина ОСОБА_7, який проживав в іншому населеному пункті, а той ухилився від обовязку її надання.

Посилання апелянта на те, що факт надання допомоги спадкодавцю іншою особою, аніж син, при усвідомленні ним такого обовязку, є підставою вважати факт ухилення останнього від її надання не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи те, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :