Провадження 2/235/2082/15
Справа 235/3924/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договорами позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 02.06.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договорами позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 березня 2013 року він передав ОСОБА_2 гроші в сумі 1288000 грн., що підтверджується борговою розпискою ОСОБА_2, строк повернення грошей був встановлений до 28 грудня 2013 року.

15.05.2013 року він передав ОСОБА_2 гроші в сумі 270680 грн. що підтверджується розпискою ОСОБА_2, строк повернення грошей був встановлений до 15.09.2013 року.

В січні 2014 року ОСОБА_2 знову звернувся до нього з проханням позичити гроші в сумі 3634000 грн. Він погодився та передав ОСОБА_2 зазначену суму грошей, що було оформлено трьома розписками: дві розписки від 21 лютого 2014 року на суму 1484000 грн. та 174000,00 грн., строк повернення грошей 21 лютого 2014 року, третя розписка від 21 лютого 2014 року на суму 1975643,00 грн., строк повернення до 21.03.2014 року.

В зазначені в розписках строки відповідач гроші не повернув, на неодноразові звернення до відповідача останній обіцяв повернути борг, як тільки у нього з»являться гроші, але до теперішнього часу борг не повернув, в зв»язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив, що позичав відповідачу гроші, як приватна особа, при цьому знав, що відповідач займається сільським господарством і після збору врожаю йому не важко буде повернути таку суму грошей. Крім того, позивач пояснив, що надана відповідачем довідка та угода про погашення боргів від 29.01.2015 року є підробленими документами, хоча на цих документах підпис дійсно його, але відповідач, працюючи з січня 2014 року по серпень 2014 року директором ПП «Землі Донбасу 2005» міг десь взяти чисті аркуші з його підписом, поставити туди печатку, а потім на компютері вписати будь-який текст.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив, що грошей не брав у позивача, а фактично брав на зазначені в розписках суми насіння під реалізацію. Розписки писав власноручно, але під тиском, з цього приводу до правоохоронних органів не звертався. На підтвердження повернення позивачу боргів він надав угоду про погашення боргу, підписану 29.01.2015 року позивачем ОСОБА_1 та ним, та

довідку про те, що згідно зазначеної угоди ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_2 , який діяв як фізична особа та власник ПП «Землі Донбасу 2005» 60000000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 повністю повернув борг позивачу ОСОБА_1, що підтверджується угодою про погашення боргів та довідкою від 29.01.2015 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне:

28.03.2013 року відповідач ОСОБА_2 за договором позики отримав у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 1288000,00 грн., на підтвердження чого він написав розписку, у якій дав зобовязання повернути зазначену суму в повному обсязі до 28.12.2013 року (а.с. 5).

15.05.2013 року відповідач ОСОБА_2 за договором позики отримав у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 270680,00 грн., на підтвердження чого він написав розписку, у якій дав зобовязання повернути зазначену суму в повному обсязі до 15.09.2013 року (а.с. 4).

21.01.2014 року відповідач ОСОБА_2 за договором позики отримав у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 1484000,00 грн., на підтвердження чого він написав розписку, у якій дав зобовязання повернути зазначену суму в повному обсязі до 21.02.2014 року (а.с. 6).

21.01.2014 року відповідач ОСОБА_2 за договором позики отримав у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 174400,00 грн., на підтвердження чого він написав розписку, у якій дав зобовязання повернути зазначену суму в повному обсязі до 21.02.2014 року (а.с. 8).

21.02.2014 року відповідач ОСОБА_2 за договором позики отримав у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 1975643,00 грн., на підтвердження чого він написав розписку, у якій дав зобовязання повернути зазначену суму в повному обсязі до 21.03.2014 року (а.с. 7).

Всього за договорами позики відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 5192723,00 ( 1288000,00 грн. + 270680,00 грн. + 1484000,00 грн. + 174400,00 грн. + 1975643,00 грн.). В позовній заяві позивач просив стягнути 5192680,00 грн. (а.с. 3), що на 43 грн. менше, ніж разом за розписками, але суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог.

У відповідності зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В зазначеному випадку договір позики був укладений у письмовій формі відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, тому рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ч. 1 ст. 57 ЦПК України, ч. 1 ст. 58 ЦПК України.

Доказів того, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини відповідачем суду не надано.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надані письмові розписки (а.с. 4-8), в судовому засіданні відповідач підтвердив, що зазначені розписки написані ним власноручно та підпис на розписках його.

Згідно ч. 1 статті 1049 діючого ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем ОСОБА_2 надані докази того, що грошові кошти були повернуті позивачу ОСОБА_1 в сумі 5192680 грн., як просить позивач в позовній заяві, та 907302 грн., які він вкладає в розвиток ПП «Землі Донбасу 2005», а всього ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 6000000,00 грн. згідно угоди про погашення боргів, яка була складена та підписана 29.01.2015 року, що підтверджується угодою про погашення боргів від 29.01.2015 року та довідкою про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 суми в розмірі 6000000,00 грн. (а.с. 43-45).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що на зазначених документах дійсно його підпис, доказів того, що зазначені документи є підробленими, він суду не надав.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 борг йому повернув в повному обсязі 29.01.2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1047, 1049,1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 79, 88, 214, 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договорами позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: