Справа №468/616/15-ц 24.07.2015 24.07.2015 24.07.2015
Провадження №22-ц/784/1718/15
Провадження № 22- ц/784/1718/15 Головуючий суду 1 інстанції Копейка Т.О.
Категорія 55 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

24 липня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенка О.С.,

за участю:

- представника позивача Лушнікова В.П.,

- представника відповідача - ДАТ «НАК «Украгролізинг» - Поляниці Л.Л.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Державного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Баштанська сільськогосподарська машинно - технологічна станція», Державного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украрголізинг» про визнання трудового договору розірваним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної допомоги, компенсації за затримку розрахунку при звільнені, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

18 травня 2012 року ОСОБА_5 пред'явив позов до Публічного акціонерного товариства «Баштанська сільськогосподарська машинно - технологічна станція» (далі - Товариство), Державного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украрголізинг» (далі - Компанія) про визнання трудового договору розірваним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної допомоги, компенсації за затримку розрахунку при звільнені, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що з 25 січня 1999 року відповідно до наказу Міністерства агропромислового комплексу України № 34 від 25 січня 1999 року створено Баштанську державну сільськогосподарську машинно-технологічну станцію (далі - МТС) в м. Баштанка Миколаївської області, а його призначено директором.

Товариство створено державою, в особі Міністерства аграрної політики України згідно з наказом від 17 вересня 2002 року № 283 шляхом перетворення Баштанської державної сільськогосподарської МТС у відкрите акціонерне товариство «Баштанська сільськогосподарська машинно-технологічна станція» з передачею 100 відсотків акцій до статутного фонду акціонерного товариства «Національна акціонерна Компанія «Украгролізинг», яка є єдиним акціонером Товариства.

08 лютого 2012 року між Товариством та ним, як директором, укладений строковий трудовий договір (контракт), строком до 08 лютого 2015 року.

-2-

18 серпня 2014 року протоколом № 9 Наглядової ради Товариства його відсторонено від виконання обов'язків директора та призначено тимчасово здійснюючого повноваження директора ОСОБА_7

У зв'язку з тим, через емоційні хвилювання, він в період з 18 серпня 2014 року по 26 серпня 2014 року перебував на лікарняному, а з 01 вересня 2014 року по 07 жовтня 2014 року - у щорічній відпустці. Під час відпустки, з 24 серпня по 24 жовтня 2014 року знов перебував на лікарняному.

13 жовтня 2014 року, з метою звільнення за станом здоров'я, він направив генеральному директору Компанії та голові наглядової ради Товариства нотаріально посвідчені заяви про звільнення з 15 жовтня 2014 року на підставі п. 6.4 Контракту, у зв'язку з хворобою, яка перешкоджає виконанню роботи директора за договором. До заяв надав копії довідки ЛКК.

Позивач вказував, що 14 жовтня 2014 року Компанією отримано його заяву, проте її генеральний директор, в порушення статуту Компанії та норм трудового законодавства, рішення про звільнення не прийняв. Рішення дирекції Компанії, яке прийнято лише 13 травня 2015 року про його звільнення з посади директора Товариства з 14 травня 2015 року не поновлює порушених трудових прав.

Такими діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у приниженні престижу та його ділової репутації, переживаннях, погіршенні стану здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та працевлаштування на іншу роботу, порушені стосунків в сім'ї в зв'язку з відсутністю коштів на існування, все це вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації подальшого життя.

Посилаючись на порушення його трудових прав, позивач просив визнати трудовий договір між Товариством та ним розірваним з 15 жовтня 2014 року відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, зобов'язати Товариство внести запис до його трудової книжки про звільнення з цих підстав, стягнути з Товариства матеріальну допомогу у розмірі 13 101 грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - 17 176 грн. 08 коп., стягнути з Компанії середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17 176 грн. 08 коп. і на відшкодування моральної шкоди 21 835 грн. та зобов'язати Компанію вчинити передбачені законом дії про внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців стосовно керівника Товариства.

Відповідачі проти позову заперечували, посилаючись на відсутність їх вини у звільненні позивача та дотримання вимог трудового законодавства.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено змінити дату і формулювання причин звільнення ОСОБА_5 за рішенням дирекції Компанії від 13 травня 2015 року, змінивши дату звільнення з 15 травня 2015 року на 15 жовтня 2014 року із зазначенням підстави звільнення - ст. 38 ч. 1 КЗпП України (за власним бажанням); зобов'язано Товариство внести запис до трудової книжки ОСОБА_5 про звільнення за ст. 38 ч. 1 КЗпП України (за власним бажанням) на підставі рішення дирекції Компанії від 13 травня 2015 року, з 15 жовтня 2014 року; стягнуто з Товариства на користь позивача матеріальну допомогу в сумі 13 101 грн. і компенсацію за затримку розрахунку при звільнені в сумі 24 174 грн. 48 коп.; стягнуто з Компанії на користь позивача компенсацію за моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та стягнуто з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу по 2 450 грн. з кожного.

-3-

Стягнуто з Товариства та компанії на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та 243 грн. 60 коп. відповідно.

Відмовлено у позовних вимогах в частині стягнення з Компанії на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі Компанія, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до Компанії.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з 14 травня 2015 року проведено з порушенням трудового договору у формі контракту та трудового законодавства.

Суд вважав, що трудовий договір на підставі заяви позивача від 13 жовтня 2014 року припинився 15 жовтня 2014 року, а не з 14 травня 2015 року, як вказано було у рішенні Компанії, тому змінив дату і формулювання причин його звільнення та вказав, що позивача слід вважати звільненим на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), зобов'язав Товариство внести відповідний запис у трудову книжку позивача, стягнув з Товариства на користь позивача матеріальну допомогу при звільненні, компенсацію за затримку розрахунку при звільнення, та з Компанії - компенсацію моральної шкоди.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підстав припинення строкового трудового договору з позивачем, розмірами компенсацій за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що згідно з наказом Міністерства агропромислового комплексу України № 34 від 25 січня 1999 року створено Баштанську державну сільськогосподарську МТС в м. Баштанка Миколаївської області, а ОСОБА_5 призначено директором з наступним, після реєстрації підприємства, укладанням з ним контракту (а.с.15, 21-22).

Товариство створено державою, в особі Міністерства аграрної політики України згідно з наказом від 17 вересня 2002 року № 283 шляхом перетворення Баштанської державної сільськогосподарської МТС у відкрите акціонерне товариство «Баштанська сільськогосподарська машинно-технологічна станція» з передачею 100 відсотків акцій до статутного фонду акціонерного товариства «Національна акціонерна Компанія «Украгролізинг», яка є єдиним акціонером Товариства.

Згідно п. 12.1, 12.2 Статуту Товариства, який затверджено рішенням одноосібного акціонера від 02 грудня 2011 року та зареєстрованого державним реєстратором Баштанської РДА № запису 4000072 від 14 грудня 2011 року (далі - Статут Товариства), виконавчим органом Товариства є директор. Директор призначається на посаду та звільняється з неї за рішенням Вищого органу Товариства.

Вищим органом Товариства є загальні збори акціонерів (п. 10.1 Статуту Товариства).

З матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2012 року між ОСОБА_5, як директором, та ПАТ «Баштанська сільськогосподарська машинно - технологічна станція» укладено контракт, строком по 08 лютого 2015 року (а.с.18-20).

-4-

18 серпня 2014 року протоколом № 9 Наглядової ради Товариства ОСОБА_5 відсторонено від виконання обов'язків директора та призначено тимчасово здійснюючого повноваження директора ОСОБА_7 з передачею йому печатки, статутних документів, реєстру активів та зобов'язань Товариства (а.с.32).

У період з 18 серпня 2014 року по 26 серпня 2014 року ОСОБА_5 перебував на лікарняному, а з 01 вересня 2014 року по 07 жовтня 2014 року - у щорічній відпустці. Під час відпустки, з 24 серпня по 24 жовтня 2014 року знов перебував на лікарняному.

13 жовтня 2014 року він направив директору Компанії та голові наглядової Ради Товариства нотаріально посвідчену заяву, у який просив звільнити його на підставі п. 6.4 контракту та ч. 1 ст. 39 КЗпП України у зв'язку з неможливістю продовжувати виконувати обов'язки директора за станом здоров'я (а.с.39).

До заяви він додав довідку ЛКК № 107 від 10 жовтня 2014 року, згідно якої за станом здоров'я потребує працю, яка не пов'язана зі значними психо- інтелектуальними навантаженнями, відрядженнями (а.с.36).

Після подання вказаної заяви, 29 січня 2015 року позивач знову звернувся із заявами до вказаних осіб з вимогами терміново повернути йому трудову книжку, здійснити розрахунок та надати копію наказу про звільнення (а.с.47).

Листом Наглядової ради Товариства від 27 лютого 2015 року позивачу відмовлено у звільненні та повідомлено, що рішення про припинення його повноважень директора є виключною компетенцією загальних зборів Товариства, одноосібним акціонером якого є компанія (а.с. 42).

Листом генерального директора Компанії від 27 лютого 2015 року позивачу повідомлено про відмову у звільненні за відсутності для цього правових підстав через те, що Кабінетом Міністрів України, який є засновником Компанії, не сформовано дирекцію Компанії, до компетенції якої належить вирішення цього питання (а.с.43-44).

Відповідно частин 1,2 статті 49 Закону України «Про акціонерні товариства» до товариства з одним акціонером не застосовуються положення статей 33-48 цього Закону щодо порядку скликання та проведення загальних зборів акціонерного товариства.

Повноваження загальних зборів товариства, передбачені статтею 33 цього Закону та внутрішніми документами товариства, здійснюються акціонером одноосібно. Рішення акціонера з питань, що належить до компетенції загальних зборів, оформлюється письмово (у формі рішення). Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів акціонерного товариства.

Згідно положень пунктів 92, 93 Статуту Компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2001 року № 354, виконавчим органом компанії, який здійснює керівництво її поточною діяльністю, є дирекція, до складу якої входять генеральний директор та його заступники, які є членами дирекції.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача повинно здійснюватись за рішенням дирекції Компанії, є вірним.

Оскільки, як встановлено, рішення про звільнення позивача з посади директора належить до компетенції дирекції Компанії, тому посилання представника відповідача - Компанії - щодо вирішення за даним позовом про права та обов'язки Уряду України, та необхідність залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спру, є безпідставним, а відтак не вирішення судом першої інстанції клопотання про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України, саме по собі не є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 з цих підстав.

-5-

З матеріалів справи вбачається, що рішенням дирекції Компанії «Про деякі питання Публічного акціонерного товариства «Баштанська сільськогосподарська машинно-технологічна станція» від 13 травня 2015 року звільнено ОСОБА_5 з посади директора Товариства з 14 травня 2015 року.

Це рішення вмотивовано тим, що на дату отримання заяв ОСОБА_5 від 13 жовтня 2014 року та 29 січня 2015 року про звільнення його з посади за станом здоров'я не було сформовано дирекцію, а тому з цих підстав Компанія не мала правових підстав для звільнення ОСОБА_5 з посади директора Товариства, та обмеження для його звільнення відсутні (а.с.128-129).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно п. 6.2 вказаного контракту він припиняється: а) після закінчення строку дії; б) за згодою сторін; в) з ініціативи наглядової ради або вищого органу Товариства до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених пунктом 6.3 цього контракту; г) з ініціативи Директора до закінчення строку дії контракту у випадках передбачених п. 6.4 цього контракту; д) з інших підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 6.4. - 6.8. контракту Директор може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення строку його дії у випадку хвороби чи інвалідності (підтверджених відповідними медичними довідками), що перешкоджають виконанню обов'язків за контрактом.

У разі дострокового припинення контракту на підставі пункту 6.4 встановлюються такі додаткові гарантії та компенсації: матеріальна допомога у розмірі трьох середніх заробітних плат Директора, обчислених за останні три місяці; інші виплати, передбачені законодавством України.

Якщо розірвання контракту здійснюється на підставах, встановлених в контракті, в трудовій книжці робиться запис з посиланням на пункт 8 статті 36 КЗпП України.

Контрактом передбачено, що про наміри розірвати контракт Директор повинен повідомити роботодавця за два місяці до моменту подачі заяви. За цей період директор повинен представити нову кандидатуру на посаду директора товариства або передати керівництво см справами першому заступнику, про що скласти відповідний акт приймання - передачі справ та подати його на розгляд до наглядової ради разом із заявою про звільнення або переведення.

-6-

Іншого, щодо порядку розірвання контракту директором, цей трудовий договір не містить. Тому відсторонення позивача та передача ним справ ОСОБА_7 в серпні 2014 року, на думку колегії суддів, не скасовує обов'язку директора та не впливає на термін за два місяці попередження ним роботодавця про наміри розірвати контракт .

Як встановлено, відповідач - Компанія - не оспорював підстав припинення контракту з позивачем на підставі поданої ним заяви від 13 жовтня 2014 року про припинення трудового договору за станом його здоров'я, згідно п. 6.4 контракту, яку отримав 14 жовтня 2014 року. Тому посилання його представника на відсутність вини Компанії в порушенні трудових прав ОСОБА_5, є необґрунтованими.

Більш того, як вбачається, з довідки Товариства від 27 травня 2015 року № 14 ОСОБА_5 був протабельований по 25 листопада 2014 року включно по день закінчення відпустки, яка переривалася лікарняним листком. Далі табель обліку робочого часу відносно ОСОБА_5 не вівся, оскільки останній подав заяву про звільнення. Суму грошових коштів (лікарняні) він отримав в листопаді 2014 року (а.с.131).

Згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудові права позивача виходячи зі змісту його вимог піддягають захисту шляхом зміни підстав припинення з ним роботодавцем трудового договору.

Тому, виходячи з умов контракту та заяви позивача про звільнення, на думку колегії суддів, датою дострокового припинення строкового трудового договору з позивачем, як директором Товариства, а саме з підстав п. 6.4 контракту, з урахуванням двох місяців необхідних для повідомлення роботодавця про розірвання контракту, слід вважати 14 грудня 2014 року.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував умов контракту, підстави звільнення позивача, яка зазначена ним у заяві про звільнення, та помилково вважав підставою припинення строкового трудового договору ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) та датою - з 15 жовтня 2014 року.

Тоді, як датою його звільнення слід вважати 14 грудня 2014 року, підставою - ч. 8 ст. 36 КЗпП України, з підстави, передбаченої контрактом, у зв'язку із хворобою, яка перешкоджає виконанню роботи за трудовим договором

У зв'язку з цим, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 та ч. 3 ст. 303 ЦПК України рішення суду в зазначеній частині та в частині зобов'язання Товариства внести в трудову книжку позивача запис про звільнення підлягає зміні, з викладенням його резолютивної частини в новій редакції.

За такого, висновок суду про стягнення з Товариства компенсації за затримку розрахунку при звільненні також слід змінити, зменшивши розмір такої компенсації (з 14 грудня 2014 року по 27 травня 2015 року), яка підлягає стягненню з Товариства на користь позивача з 24 174 грн. 48 коп. до 20 800 грн.29 коп. (187 грн. 39 коп. (середньоденний заробіток) х 111 робочих днів).

-7-

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про стягнення з Товариства на користь позивача 13 101 грн. матеріальної допомоги відповідно до п. 6.5 контракту, оскільки це стосується підстав звільнення, передбачених п. 6.4 контракту, є вірним, тому рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Між тим, стягуючи з відповідача - Компанії - на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України, суд першої інстанції взяв до уваги характер та обсяг страждань позивача внаслідок порушення його трудових прав. Проте, з урахуванням характеру протиправних дій роботодавця, їх тривалості та обсягу завданих страждань, на думку колегії суддів, районний суд занадто завищив розмір такого відшкодування, враховуючи ступінь доведеності цих позовних вимог позивачем. Тому розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зміні до 1 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні зі зменшенням до вказаного розміру компенсації моральної шкоди.

Покладення обов'язку на Компанію вчинити передбачені законом дії про внесення відповідних змін про юридичну особу до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно керівника Товариства не є трудовим спором, а реєстрація таких прав, внесення змін до реєстру, стосується правовідносин юридичної особи з державним реєстратором, який не залучений до участі у справі, тому такі вимоги позивача не підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, рішення суду слід змінити, додавши висновок про відмову у задоволенні цих вимог позивача.

Крім того, не вирішення таких вимог судом першої інстанції не порушує прав відповідача та не впливає на висновки суду по суті вирішеного трудового спору.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, тому в апеляційному порядку не переглядалось.

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, предметом апеляційного розгляду є перевірка законності ухваленого у справі судового рішення в частині вирішення питання про розподіл витрат понесених позивачем на правову допомогу.

Відповідно до положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2015 року між адвокатом Лушніковим В.П. та ОСОБА_5 укладено договір про надання правової допомоги (а.с.75). В договорі зазначено, що за підготовку позовної заяви, подання її до суду та проведення консультацій щодо можливості мирового врегулювання спору, позивач сплачує адвокату 4 200 грн. після підписання цього договору. Гонорар адвоката за представництво клієнта при розгляді справи в суді дорівнює 350 грн. за кожне засідання.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Лушніков В.П. затратив загалом 6 год. 44 хв. Сплата на правову допомогу коштів позивачем підтверджується доданими квитанціями (а.с.115,116).

-8-

За такого, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вартість витрат позивача на правову допомогу, яка загалом становить 4 900 грн., на підставі ст. 88 ЦПК України підлягали стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках. Тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає зміні розмір судового збору. З Компанії та Товариства підлягає стягненню 254 грн. 76 коп. та 487 грн. 20 коп. судового збору на користь держави відповідно.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2015 року змінити.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 щодо підстав припинення трудового договору та внесення записів до трудової книжки, виклавши в цих частинах його резолютивну частину в наступній редакції.

Змінити дату і формулювання причин звільнення ОСОБА_5 за рішенням дирекції Державного публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» від 13 травня 2015 року та вважати ОСОБА_5 звільненим з посади директора Публічного акціонерного товариства «Баштанська сільськогосподарська машинно - технологічна станція», на підставі ч. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбаченої контрактом, у зв'язку із хворобою, яка перешкоджає виконанню роботи за трудовим договором, з 14 грудня 2014 року.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Баштанська сільськогосподарська машинно - технологічна станція» внести запис до трудової книжки ОСОБА_5 про його звільнення з роботи за рішенням дирекції Державного публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» від 13 травня 2015 року, на підставі ч. 8 ст. 36 КЗпП України, з підстави передбачено контрактом, у зв'язку із хворобою, яка перешкоджає виконанню роботи за трудовим договором, з 14 грудня 2014 року.

В частинах стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та стягнення на відшкодування моральної шкоди:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Баштанська сільськогосподарська машинно - технологічна станція» на користь ОСОБА_5 20 800 грн. 29 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого визначено без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украрголізинг» на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_5 до Державного публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украрголізинг» про зобов'язання вчинити передбачені законом дії по внесенню змін про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

-9-

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення матеріальної допомоги, та в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування витрат на правову допомогу залишити без змін.

Рішення суду змінити в частині стягнення судового збору, стягнувши з Державного публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» та Публічного акціонерного товариства «Баштанська сільськогосподарська машинно - технологічна станція» 254 грн. 76 коп. та 487 грн. 20 коп. судового збору на користь держави відповідно.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: