Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/381/15 Головуючий у 1 інстанції Троценко Т.А.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
11 березня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
Головуючого: Пільщик Л.В.,
Суддів: Краснокутської О.М.,
Сапун О.А.,
При секретарі Евальд Д.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , треті особи Бердянська районна державна адміністрація, управління Держземагенства у Бердянському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення її законному користувачу, -
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2013 року Криворізький прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Бердянська районна державна адміністрація, управління Держземагенства у Бердянському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення її законному користувачу.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що рішенням сесії Бердянської районної ради народних депутатів № 7 від 28 грудня 2000 року земельна ділянка площею 2 802,06 га передана в постійне користування Донецькій КЕЧ військової частини НОМЕР_2 Бердянського гарнізону для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону, що підтверджується державним актом серії II -ЗП № 001486, виданого Бердянською районною радою 17 травня 2001 року.
Наказом Головнокомандуючого військ протиповітряної оборони Збройних сил України № 75 від 05 листопада 2003 року військову частину НОМЕР_2 ліквідовано, її правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 , якій передано казармено-житловий фонд та земельну ділянку ліквідованої військової частини НОМЕР_2 .
Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації від 03 квітня 2009 року № 192 вказана земельна ділянка площею 2806,06 га незаконно вилучена із користування військової частини НОМЕР_1 та переведена до земель запасу Новопетрівської сільської ради Бердянського району.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 07 грудня 2010 року вказане розпорядження скасоване.

Під час розгляду справи у господарському суді головою Бердянської РДА видано розпорядження Бердянської РДА № 386 від 30 червня 2010 року Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради, і згідно до п. 2 розпорядження безоплатно передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,8400 га. Останньою отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 923661 від 02 серпня 2010 року, здійснено його державну реєстрацію.

На підставі викладеного, позивачі посилаючись, що земельна ділянка перебуває у користуванні в/ч НОМЕР_1 , а відповідачу її надано незаконно, просять повернути від відповідача вказану земельну ділянку належному землекористувачу - військовій частині НОМЕР_1 , визнати недійсним державний акт на право власності на землю, виданий на ім`я відповідача і скасувати запис про його державну реєстрацію.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року у задоволенні позову Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Міністерства оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно з п.4 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області про передачу у власність відповідачеві спірної земельної ділянки є чинним, а тому передбачених законом підстав для визнання недійсним Державного акту про право власності на землю і повернення земельної ділянки військовій частині відсутні.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Статтею 14 Закону України Про збройні сили України передбачено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

Відповідно до Законів України Про оборону України та Про правовий режим майна у Збройних Силах України Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Згідно ч.1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За абз. 3 ч.5 ст. 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України Про використання земель оборони у редакції від 14.01.2009 року.

Ст. 1 Закону України Про використання земель оборони та ст. 77 ЗК України встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише у державній власності (ч.2 ст.77 ЗК України).

Згідно із ст. 4 Закону України Про використання земель оборони військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному КМУ, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовлювати сіно на землях, наданих їй у постійне користування.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Бердянської районної ради народних депутатів Запорізької області від 28 грудня 2000 року № 7 Донецькій КЕЧ військової частини НОМЕР_2 Бердянського гарнізону земельна ділянка, що розташована на території Новопетрівської сільської ради площею 2802,06 га, передано в постійне користування для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону та видано акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ЗП № 001486 від 17 травня 2001 року (а.с.3-5).

Наказом Головнокомандувача військ Протиповітряної оборони Збройних сил України №75 від 05.11.2003 року військову частину НОМЕР_2 ліквідовано, її правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 (а.с.17).

Згідно із актом прийому передачі від військової частини НОМЕР_2 на баланс військової частини НОМЕР_1 була передана вищезазначена земельна ділянка площею 2802,06 га.

Частиною 1 ст. 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку

Положення п. 6 Розділу Х Перехідні положення ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.

П. 2 постанови КМУ від 2 квітня 2002 року № 449 Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти про право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, розташованої на території Новопетрівської сільської ради площею 2802,06 земель оборони, набуте Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_2 не втрачається і для її правонаступника в особі військової частини НОМЕР_1 .

Встановлено, що 03.04.2009 року головою Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області видано розпорядження № 192 Про припинення права постійного користування земельною ділянкою, яким військовій частині НОМЕР_2 Бердянського гарнізону Донецької КЕЧ припинено право користування земельною ділянкою площею 2802,06 га на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району, яка надавалася рішенням сесії Бердянської районної ради від 28 грудня 2000 року № 7 для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону. Дані землі переведені до земель запасу категорії земель сільськогосподарського призначення.

Визнано таким, що втратив чинність, державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП № 001486, реєстраційний № 390 від 17.05.2001 року, виданий військовій частині НОМЕР_2 Бердянського гарнізону Донецької КЕЧ для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону (а.с.6 зворот).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2011 року зазначене розпорядження № 192 від 03.04.2009 року визнано недійсним (а.с.7-16).

Зазначеним рішенням встановлено, що у визначеному законом порядку земельна ділянка площею 2802,06 га, зазначена у державному акті серії ІІ-ЗП № 001486 від 17 травня 2001 року, з постійного користування Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_2 та її правонаступника військової частини НОМЕР_1 не вилучалась.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

В порядку виконання постанови Вищого господарського суду України від 19 травня 2011 року по даній справі головою Бердянської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 483 від 20.06.2011 року, яким розпорядження № 192 від 03.04.2009 року визнано таким, що втратило чинність та рекомендовано відділу Держкомзему у Бердянському районі Запорізької області внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію (а.с.6 ).

Разом з тим, під час судового розгляду справи про визнання недійсним розпорядження № 192 від 03.04.2009 року, розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації № 386 від 30.06.2010 року Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради ОСОБА_1 відведена та безоплатно передана у власність земельна ділянка НОМЕР_3 ,8400, що входила до складу землі, як колишньої території полігону в/ч НОМЕР_2 (а.с. 19-21).

На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 . Бердянською районною державною адміністрацією виданий державний акт серія ЯК № 923661 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований 09 серпня 2010 року ( а.с.18).

Відмову у позові про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення її законному користувачу суд першої інстанції мотивував тим, що розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації № 386 від 30.06.2010 року є чинним, оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2013 року скасована та у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Проте суд першої інстанції залишив поза увагою, що ухвалюючи нову постанову 25.03.2014 року та відмовляючи у задоволенні позову прокурора, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду виходячи із засад адміністративного судочинства, яким передбачена лише перевірка правомірності (легальності) рішень суб`єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст. 2 КАС України, з урахуванням закріпленого ст.9 КАС України принципу законності, дійшла висновку про те що на момент прийняття рішення головою Бердянської районної державної адміністрації № 386 від 30.06.2010 року не існувало рішення господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2011 року, якими скасовано розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 192 від 03.04.2009 року Про припинення права постійного користування земельною ділянкою, а тому дійшла висновку, що в момент прийняття розпорядження № 386 від 30.06.2010 року воно відповідало принципам, передбаченим ч.3 ст.2 КАС України .

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі оборони.

Встановлені обставини по даній справі та під час ухвалення рішення господарським судом Запорізької області від 07.12.2010 року, яким розпорядження № 192 від 03.04.2009 року щодо припинення військовій частині НОМЕР_2 права користування земельною ділянко визнано недійсним, свідчать про те, що земельна ділянка, яка була розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації безоплатно передана у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, була виділена їй із складу земель оборони, які находяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони, а власником цих земель є держава, і згідно чинного законодавства вони не можуть передаватися у приватну власність. А відтак, приймаючи розпорядження № 386 від 30 червня 2010 року, райдержадміністрація перевищила свої повноваження і всупереч вимогам закону передала земельну ділянку з земель оборони в приватну власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Оскільки повноважень розпоряджатися землями оборони Бердянська районна державна адміністрація Запорізької області шляхом безоплатного виділення їх у власність громадянам, у тому числі ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства при вищевикладених обставинах не мала, то земельна ділянка передана відповідачці у порушення закону. Державним актом серії ЯК № 923661 на право власності на земельну ділянку площею 1,8400га, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, виданим ОСОБА_1 і зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№ 05, порушується право Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою, а тому державний акт підлягає визнанню недійсним, а зазначена земельна ділянка- поверненню землекористувачу шляхом витребування її з володіння відповідача.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч. ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову прокурора в частині визнання недійсним виданого на ім`я відповідачки державного акту про право власності на земельну ділянку та про повернення останньої землекористувачу в особі військової частині НОМЕР_1 .

Щодо заявлених прокурором вимог про скасування запису про державну реєстрацію оспорюваного державного акту, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не узгоджуються з положеннями ст. 26 Закону України від Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 01.07.2004 року і державний реєстратор в якості відповідача по даній справі не залучався.

Згідно до ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року клопотання Міністерства оборони України задовольнити та відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року до ухвалення апеляційним судом Запорізької області судового рішення по справі.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_1 на користь держави підлягають стягненню судові витрати за подання вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у вигляді судового збору 121,80 грн., а також у дохід держави - судовий збір 243,60 грн., від сплати якого був звільнений прокурор при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції, а всього 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серія ЯК № 923661 на право власності на земельну ділянку площею 1,8400га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, виданий на ім.я ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди земліу 09 серпня 2010 року за № 05.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 1,8400га, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 .

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 365 грн. 40 коп. ( триста шістдесят п`ять грн. 40 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: