Номер провадження: 22-ц/785/2075/15
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Калараш А. А.
ПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Комаровської Н.В., Короткова В.Д.

з участю секретаря - Козак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння, визнання права власності на частину домоволодіння та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, прибудинковою територією, зобов'язання знести літній душ та туалет, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року, -

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння, визнання права власності на частину домоволодіння і в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідачі є дітьми позивача. Позивачу на праві приватної власності належала 17/25 частини домоволодіння ,розташованого за адресою АДРЕСА_1 . 28.12.2011 року за договором дарування частини домоволодіння позивач передала у власність ,а відповідач ОСОБА_3 прийняв у власність сім двадцять п'ятих частин домоволодіння, а до відповідача ОСОБА_4 перейшло у власність десять двадцять п'ятих частин домоволодіння.

Позивач посилалася на те, що коли підписувала в нотаріальній конторі договір дарування вважала, що підписує договір довічного утримання.

Позивач просила :

- визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 28 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1269.

- визнати за позивачем право власності на 17/25 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні належною їй частиною житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та спільною прибудинковою земельною ділянкою, зобов'язання звільнити погріб, прибрати хвіртку на спільній земельній ділянці, знести літній душ та туалет, що знаходяться на водогінній трубі з питною водою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те,що їй на праві приватної власності належить десять двадцять п'ятих частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1., інші 7/25 частини домоволодіння належать відповідачу ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_4 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні належним їй погребом (підвалом), навісив замки, а на прибудинковій території спільного користування поставив хвіртку та повісив замок, та на прибудинковій території спільного користування самочинно збудував туалет з душем, які розташовані над водогінною трубою з питною водою.

Позивач ОСОБА_4 просила ;

- усунути перешкоди у користуванні належною їй частиною житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та спільною прибудинковою земельною ділянкою;

- зобов'язати ОСОБА_3 звільнити погріб - пд (Г), прибрати хвіртку на спільній земельній ділянці, усунути перешкоди у користуванні спільною прибудинковою територією;

- зобов'язати ОСОБА_3 знести літній душ та туалет, що знаходяться на водогінній трубі з питною водою.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.02.2014 року вказані позови об'єднані в одне провадження для їх спільного розгляду (а.с.76).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав ,просив задовольнити .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 визнав, просив задовольнити. Позов ОСОБА_4 не визнав ,просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_4 позов підтримала ,просила задовольнити . Позов ОСОБА_2 не визнала просила відмовити у задоволенні позову .

Рішення ухвалено у відсутність третьої особи приватного нотаріуса Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні десять двадцять п'ятою частиною житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та спільною прибудинковою земельною ділянкою.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити погріб - пд (Г), прибрати хвіртку на спільній земельній ділянці, усунути перешкоди у користуванні спільною прибудинковою територією.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов , а у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 виходив з того, що позивачем не доведено ,що при укладенні договору дарування позивач ОСОБА_2 помилялася щодо природи правочину та докази наміру позивачем ОСОБА_2 укласти договір довічного утримання позивачем не надані ,а матеріали справи не містять.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того , що діями відповідача ОСОБА_3 щодо встановлення замків на підвалі , встановлення хвіртки порушені права ОСОБА_4, які підлягають захисту.

Рішення суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 , не оскаржується ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема частина третя цієї статті передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є рідною матір'ю ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про що сторони не заперечують .

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.12.2010 року виконкомом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, ОСОБА_2 належало на праві власності сімнадцять двадцять п'ятих частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1., інші 8/25 частини належать сину позивача - ОСОБА_6

Позивачу ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 720435, виданого 15.12.2011 року Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, належала земельна ділянка, площею 0,0391 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Виходячи з пояснень сторін наданих ними в суді першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції вбачається , що з 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існувала домовленість про те, що ОСОБА_4 продасть належну їй нерухомість в м. Кіровоград і переїде до матері. При цьому, ОСОБА_2 виділила ОСОБА_4 частину городу та стару літню кухню, для того щоб вона могла побудувати собі житло , оскільки ОСОБА_4 хворіла на онкозахворювання .

У подальшому ОСОБА_4 продала наявне у неї на праві приватної власності нерухоме майно та переїхала проживати до матері - позивача ОСОБА_2

На отримані від продажу нерухомого майна на протязі 2006-2007 роках , ОСОБА_4 здійснила реконструкцію літньої кухні ,виділеної позивачем ОСОБА_2 в житловий будинок та реконструкцію основного житлового будинку , що підтверджується дозволом , наданий Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області від 26.10.2004 року, рішення № 173, наявним у справі технічним паспортом (а.с.35), договором підряду № 60 від 11.07.2006 р.(а.с.37), накладними про придбання будматеріалів (а.с.38-40), актом (а.с.33) та не спростовується сторонами .

Реконструкцію та будівництво відведеної їй частини домоволодіння, ОСОБА_4 завершила у період 2006-2007 року, що вбачається з технічного паспорту на домоволодіння.

Після проведення реконструкції домоволодіння , оскільки спірне домоволодіння було зареєстроване на ОСОБА_2, позивач ОСОБА_2 узаконила реконструкцію домоволодіння та отримала новий технічний паспорт та свідоцтво про право власності,що сторонами не спростовується.

28.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір дарування частини домоволодіння , відповідно до якого ОСОБА_2 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли у власність сімнадцять двадцять п'ятих частин домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1, та у користування ОСОБА_3 перейшло сім двадцять п'ятих частин, що складаються з: житлової -2-2, частини прибудови -а, що складається з передпокою -2-1, тераси -а4, прибудови-а3, прибудови -А1, прибудови А2, мансарди -Манс (А), загальною площею 89,3 кв.м., житловою площею 14,1 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами: сараю- С, душу - П, цистерни -ІV, однієї другої частини брукування -ІІІ, однієї другої частини огорожі № 7, однієї четвертої частини огорожі №8; у користування ОСОБА_4 перейшли - житловий будинок-М, з верандою -м, мансардою Мнс(М), загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами: альтанка -Н, вбиральня- Ф, погріб- пд(Г), одна друга частина огорожі № 7, одна четверта частина огорожі № 8, одна друга частина брукування -ІІІ (а.с.19-20).

В той же день 28.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір дарування земельної ділянки, зі змісту якого ОСОБА_2 передала до укладення цього договору безоплатно у власність, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,391 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, і зареєстрований у реєстрі за № 1272.

Про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 720435, виданого 15.12.2011 року Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, нотаріусом проставлено відповідну відмітку (а.с.26).

11.05.2012 року ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на частину домоволодіння, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 34091155 від 11.05.2012 року (а.с.22).

Виходячи з наявних в матеріалах справи заяв позивача ОСОБА_2, вона 23.09.2008 року звернулась до ВАТ "Одесагаз" про розділ особового рахунку НОМЕР_1 на неї, та на свою доньку - ОСОБА_4, і протоколом № 29 від 07.10.2008 року такий дозвіл було надано, особові рахунки було розділено (а.с.30).

Про розділ особових рахунків свідчать виписки по особовому рахунку ОСОБА_4 у ВАТ "Одесаобленерго" (особовий рахунок НОМЕР_2, тоді як особовий рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_3), ВАТ "Одесагаз" (особовий рахунок НОМЕР_4, тоді як особовий рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1).

Зі змісту довідки Управління пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області № 2121 від 03.07.2014 року ОСОБА_2 протягом періоду з січня 2011 року по теперішній час отримує пенсію за віком за списком № 2 (при повному пільговому стажі).

Виходячи з пояснень ОСОБА_4 наданих нею колегії суддів ,вбачається ,що оскільки реконструкцію домоволодіння було здійснено за її кошти ,а коштів на реконструкцію будинку у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було , а мати ОСОБА_2 проживала в будинку разом з сином , на сімейній нараді ,було вирішено за пропозицією матері, що мати дарує реконструйовану літню кухню під житловий будинок ОСОБА_4 ,що складає 10/25 частини домоволодіння та земельну ділянку необхідну для обслуговування будинку ,а сину ОСОБА_3 залишає будинок ,що складає 7/25 частини .

На час укладення договору дарування у неї з матір'ю були нормальні звичайні стосунки.

Через неправомірні дії ОСОБА_3 та наявні в судах позови у неї пізніше погіршилися стосунки з матір'ю .

Виходячи з пояснень відповідача ОСОБА_3 наданих ним колегії суддів вбачається , що на час укладення договору дарування стосунки у сторін були звичайні , проте при укладенні договору дарування він з ОСОБА_4 ввів в оману матір ,мати бажала укласти договір довічного утримання. З ОСОБА_4 у нього у подальшому склалися не добрі стосунки через незрозумілі дії сторін по користуванню спільним нерухомим майном , підвалом та порядком користування земельною ділянкою. Мати постійно проживає з ним в будинку ,отримує пенсію.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 не надано доказів того, що вона як особа похилого віку, потребує стороннього догляду за станом здоров'я та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність дітям лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачами.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Стосовно часткового задоволення позову ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Виходячи з пояснень відповідача ОСОБА_3 наданих ним в суді першої інстанції та колегії суддів в суді апеляційної інстанції вбачається ,що відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти того,що ним самовільно на спільній земельній ділянці , було збудовано літній душ та вбиральню .

Актом комісії Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 23.10.2013 року встановлено, що споруджені ОСОБА_3 літній душ та вбиральня з вигрібною ямою знаходяться на ділянці водогону.

ОСОБА_4 зверталася до органів місцевого самоврядування щодо неправомірних дій ОСОБА_3 з приводу порушення її права користування підвалом та спільною земельною ділянкою та комісією було рекомендовано ОСОБА_3 забачити вільний доступ до земельної ділянки та у подальшому не перешкоджати у користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою,яка перебуває у їх спільному володінні, що підтверджується актом від 26.07.2013 року (а.с.37).

Виходячи з постанови від 14.05.2013 року № 000044 вбачається,що ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за самочинно споруджені літній душ та туалет (а.с.38).

Суд першої інстанції вірно ,посилаючись на вимоги ст.ст. 321, 373,375,386, 391 ЦК України , частково задовольнив позов ОСОБА_4

З рішенням суду першої інстанції в цій частині ОСОБА_4 та ОСОБА_3 погодилися та не оскаржили.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції пояснень ОСОБА_2,наданих нею в суді першої інстанції щодо наявності у неї умислу укласти договір довічного утримання не заслуговують на увагу , оскільки матеріали справи не містять ,а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані достатні докази такого умислу та наявності помилки позивача при укладенні договору дарування від 28.12.2011 року. Суд першої інстанції в рішенні повно, вірно навів правові підстави та обґрунтування щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції наявної в матеріалах справи виписки з хвороби ОСОБА_2 , що свідчить про наявність помилки позивача при укладенні договору дарування , оскільки виходячи з виписки з медичної картки стаціонарної хворої станом на 09.06.2010 року вбачається, що у ОСОБА_2 було виявлено гостре ПМК за ішемічним типом в веретебро-базилярному басейні , патологічне подовження ВСА.Легкий геміпарез з права. Стан здоров'я хворої поліпшився та хвора була виписана під нагляд невролога.

Матеріали справи не містять докази причинного зв'зку з перенесеною хворобою ОСОБА_2 у 2010 році та станом здоров'я позивача ОСОБА_2 на час укладення договору дарування у грудні 2011 року , з якого можна було встановити вплив такої хвороби на здатність ОСОБА_2 помилятися щодо природи правочину.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилкового не взяття до уваги, як доказу обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 , свідчень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 , оскільки суд першої інстанції вірно виходив з того,що свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 не були присутні під час сімейної наради ,є зацікавленими особами ,а про обставини їм відомо було лише з чужих слів .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що один з відповідачів ОСОБА_3 визнав позов , оскільки сам факт визнання позову одним із відповідачів , не є безспірною підставою для задоволення позову. Суд першої інстанції вірно при вирішенні спору врахував сукупність наявних в матеріалах справи доказів та наданих сторонами пояснень у справі . Крім того , з пояснень сторін наданих ними в суді першої інстанції та колегії суддів в апеляційному суді вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у неприязних відносинах та саме з приводу наявності спору між ними , виник спір з ОСОБА_2,яка постійно проживає в будинку з ОСОБА_3

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції відсутності між сторонами фактичного розподілу користування спільною земельною ділянкою , оскільки в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_3 погодився з рішенням суду першої інстанції та в цій частині рішення суду не оскаржив , а в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не наведені докази порушення її прав з приводу часткового задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_4

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д. Коротков

Н.В. Комаровська