АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3980/2015 Головуючий у І інстанції - Клочко І.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.1992 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,9 кв.м, шляхом укладення договору про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та ОСОБА_5 (мати відповідача), ОСОБА_6 (вітчим відповідача), ОСОБА_2, який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої доньки. Оскільки, ОСОБА_6 помер, його частину квартири успадкувала ОСОБА_5. Таким чином, власником 1/2 частини спірної квартири є ОСОБА_5, власником 1/4 частини є відповідач та власником 1/4 частини даної квартири є донька сторін - ОСОБА_4 Позивач просила суд, визнати за нею у порядку поділу майна подружжя, набутого за час шлюбу, право власності на 1/8 частину зазначеної квартири та за відповідачем - 1/8 частину вказаної квартири.

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву з вимогами до позивача про стягнення коштів, в якій посилається на те, що позивачка не була членом його сім'ї, а вказана позивачем вартість квартири в розмірі 367 005,12 грн. є завищеною, оскільки, ОСОБА_5 - мати відповідача, сплатила 183 502,56 грн., а решту коштів сплатила Держава Україна, тому що ОСОБА_5 як чорнобилець першої категорії мала пільгу при будівництві житла. До того ж, значна сума грошових коштів за квартиру була внесена ОСОБА_5, яка продала свій власний будинок, який вона отримала в спадок, а тому відповідач просив суд, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі та постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 45 875,64 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року первісний позов задоволено. В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 право власності кожному на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 90,9 кв.м, житловою площею 46,7 кв.м, яка складається з трьох житлових кімнат, житловими площами 17,3 кв.м, 12,2 кв.м, 17,2 кв.м. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині основного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, вказуючи, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник апелянта та апелянт просили задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

3-я особа ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, шлюб між сторонами був зареєстрований 11.09.1992 року (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

10.07.2006 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, було укладено договір про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» № 281-М-1, відповідно до якого об'єктом інвестування є квартира АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до п.3 договору, вартість об'єкту інвестування (50%) складає 182 937,31 грн. (а.с.9).

18.07.2008 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, було укладено додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» № 281/М-1 від 10.07.2006 року (а.с.10).

ОСОБА_2 було сплачено 85 000,00 грн. на виконання умов договору про фінансування будівництва житла за програмою «50х50», що підтверджується квитанціями за № 45 від 19.07.2006 року, № 61 від 18.09.2006 року, № 9 від 11.06.2007 року (а.с.14-16).

В матеріалах справи містяться заяви, з яких вбачається, що ОСОБА_2 просив перенести строк виплати залишкової суми за квартиру, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що надання кредиту на підприємстві «УКРДОРТЕХНОЛОГІЯ», в якому працював відповідач, перенесено на інший квартал 2007 року (а.с.12-13).

Зазначена обставина свідчить про те, що відповідачем ОСОБА_2 вносилися кошти для придбання квартири. Доводи відповідача та 3-ї особи ОСОБА_5 про те, що квартира була придбана лише за кошти ОСОБА_5 спростовуються квитанціями про сплату коштів за квартиру на ім. я відповідача.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 20.08.2008 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 в рівних частинах на праві приватної власності (а.с.11).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано . (а.с.56).

Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в період придбання у власність 1/4 частини спірної квартири, відповідач ОСОБА_2 перебував у шлюбі з позивачкою, з якою вів спільне господарство, в тому вносив кошти за вказану частку квартири із спільного сімейного бюджету.

Посилання апелянта на те, що сторони на час придбання квартири не вели спільне господарство і проживали окремо, не може бути прийнято до уваги, оскільки ці заперечення спростовуються рішенням про розірвання шлюбу сторін, де сам ОСОБА_2 посилався на те, що господарство спільне сторони вели до 2011 року. ( а.с.56).

Апелянт не надав суду достовірних доказів того, що частка квартири, яка була придбана ним в період шлюбу, була куплена за його особисті кошти.

Колегія суддів не погоджується також із доводами про те, що квартира була куплена за програмою «50х50» ОСОБА_5 для членів своєї сім' ї, позивачку членом сім'ї вона не вважала, а тому позивач не мала частки у власності.

Як вбачається із матеріалів справи позивач дійсно не була включена до членів сім ї ОСОБА_5, однак, вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, була членом його сім'ї на час придбання квартири, яка купувалася в інтересах їх сім'ї , а тому позивач правомірно просила поділити між подружжям лише частку свого чоловіка, яка була придбана за їх спільні сумісні кошти в період шлюбу.

За таких обставин суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку і прийшов до правильного висновку прозадоволення позовних вимог за основним позовом.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав,що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308 , 313-314, ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :