Справа № 136/756/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" травня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів присуджених за рішенням суду, обґрунтовуючи підставність своїх позовних вимог тим, що від шлюбу із ОСОБА_2 (дівоче прізвище Дубенець) ОСОБА_3, який припинено шляхом його розірвання за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12 серпня 2013 року, вони мають спільного сина - ОСОБА_4, 14.05.2010 року. За рішенням цього ж суду від 31.10.2013 року з нього, ОСОБА_1, присуджено до стягнення на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання їх спільної дитини - ОСОБА_4, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця, починаючи з 11.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду звернуто до виконання шляхом видачі виконавчого листа № 136/1947/13-ц за заявою стягувача. Однак, на даний час, змінився матеріальний та сімейний стан боржника, оскільки він, ОСОБА_1, 17 вересня 2014 року знову одружився з ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6, 04.02.2015 року від цього у них народилась донька ОСОБА_7, у звязку із чим непрацездатна дружина та новонароджена донька знаходяться на його утриманні, що має істотне значення, відтак, на думку позивача, є передбачені законом підстави просити суд зменшити розмір стягуваних з нього, ОСОБА_1, аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки його заробітку на 1/6 частку, що, з урахуванням всіх утриманців, відповідає ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХІУ, та не перевищує 50% заробітної плати особи, з якої проводиться стягнення аліментів, а також не ущемляє права інших утриманців.

Позивач в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить суд його задовольнити за обставин наведених у позовній заяві, а розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач в судове засідання також не зявилась, надала через канцелярію суду письмове заперечення проти позову, яке аргументувала наступним чином.

Проти позову ОСОБА_1 про зміну розмірі аліментів присуджених за рішенням суду на утримання їх спільного сина в сторону зменшення відповідач заперечує в повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідачем не надано доказів погіршення його матеріального стану та здоровя. Зменшення розміру стягнення аліментів пов'язаних з його одруженням та народженням дитини від іншого шлюбу, виходячи із засад ст. 192 СК України, не можливе, так як не є погіршенням матеріального становища. Крім цього, відповідач вказує в запереченні на те, що позивач не бере участі у додаткових витратах на дитину, обмежуючи участь у вихованні виключно сплатою аліментів, хоча дитина хворіє, внаслідок чого витрачаються додатково кошти на її лікування, дитина росте та потребує значно більше коштів на її розвиток та утримання. Разом з цим, загальновідомим є те, що пройшло різке здорощання цін на продукти харчування, одяг, що також суттєво відображається матеріально на їх сімї. Зрештою відповідач звернув увагу суду на те, що позивач є молодою працездатною особою, тому повинен планувати свій дохід та не позбавлений права у подальшому влаштуватися на більш високооплачувану роботу для збільшення заробітку. У той же час вона, ОСОБА_8 (до укладення шлюбу ОСОБА_1) А.Ю., перебуває в декретній відпустці по догляду за другою дитиною ОСОБА_8, який народився 09.11.2014 р. у другому шлюбі. Дитина народилася недоношеною (довідка із лікарняного закладу від 25.05.2015р.), тому потребує постійного лікування та догляду. Її теперішній чоловік, ОСОБА_9, немає можливості на свою заробітну плату (довідка із місця роботи №77 від 17.11.2014р.) утримувати сім'ю, що складається із 4-х чоловік, щомісячний дохід на кожного члена сім'ї складає менше прожиткового мінімуму, встановленого державою.

Враховуючи наведене, відповідач вважає необґрунтованою вимогу позивача про зменшення розміру присуджених з позивача за рішенням суду аліментів, оскільки в даному випадку будуть порушені права малолітнього сина позивача ОСОБА_4 від першого шлюбу, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Прийнявши до уваги те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, суд дійшов висновків про таке.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який припинено за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12 серпня 2013 року. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що доведено свідоцтвом про народження серія 1-АМ №168073.

31 жовтня 2013 року за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області з ОСОБА_1 присуджено до стягнення аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частки від заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину, що становить 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 вересня 2013 року і до повноліття дитини.

Вказане судове рішення було звернуто до виконання шляхом видачі стягувачеві виконавчого листа №136/1947/13-ц, за яким проводяться стягнення, що доведено поштовими переказами та сторонами спору визнавалось, а відтак згідно правил ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Позивач, вказуючи на те, що змінився його сімейний стан, а також і матеріальне становище, тому розмір присуджених за рішенням суду аліментів є завеликим, звернувся до суду із даним позовом про зміну розміру стягуваних із нього за рішенням суду аліментів на сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сторону зменшення.

За правилами ст.192 СК України визначено можливість зміни розміру аліментів, відповідно до якої, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В підтвердження факту зміни сімейного стану та матеріального становища, позивач надав суду свідоцтво про шлюб серія 1-ЖД №220804, відповідно до якого ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, від цього шлюбу вони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частиною 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, передбачено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У статті 19 та ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Статтею 141 СК України, передбачено рівність прав та обовязків батьків щодо їх дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За правилами ст.10, 11 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зібрані у справі докази вказують на те, що позивач за рішенням суду від 19.11.2013 року сплачує на утримання їх спільної із відповідачем дитини аліменти у розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Як убачається із свідоцтва про шлюб серія І-АМ №141000, відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився недоношеним (довідка із лікарняного закладу від 25.05.2015 року), у звязку із чим потребує постійного лікування та догляду. Відповідач на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_8 Згідно довідки виданої Щасливською сільською радою Липовецького району від 22.05.2015 року за №449, діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають з матірю.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов до переконання, що сімейний стан обох сторін спору після ухвалення рішення про присудження аліментів на їх спільного сина змінився - вони створили нові сімї, в яких мають дітей. Проте, суд вважає, що позивач перебуває у вигіднішому матеріальному становищі, оскільки працює, отримує заробітну плату, у той час як відповідач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, а відтак розмір отримуваної нею державної допомоги на дитину значно нижчий, а ніж дохід позивача.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на норми ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обмежень відрахувань із заробітної плати у розмірі 50%, оскільки дана норма закону регулює утримання за виконавчими, а не на утримання дружини та дитини, які позивач несе у добровільному порядку.

Крім цього, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на їх спільну дитину, які повязані із витратами на лікування, перебування дитини у дошкільному закладі та витратами повязаними на проїзд до нього, оскільки за нормами СК України, якщо батько добровільно не приймає участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), то інший з батьків має право ставити таку вимогу про їх стягнення.

Оцінивши усі зібрані у справі докази на їх належність та допустимість в розумінні ст.58, 59 ЦПК України, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із засад Конвенції про права дитини,Закону України "Про охорону дитинства". Крім цього, позивачем не доведено факт погіршення його матеріального становища (зменшення заробітної плати, інші витрати) чи інші обставин, які б давали підстави суду для обґрунтування зміни розміру присуджених із нього за рішенням суду аліментів в сторону зменшення, з урахуванням участі в утриманні дитини обох батьків.

Прийнявши до уваги, що в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, які підтверджені документально суд відносить за його рахунок.

На підставі викладеного, ст.8, 141, 192 СК України, ч. 1 ст. 3, ст.19 та ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ст.10, 11, 58, 60, 88, ч.2 ст.158, 208- 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_11