Справа № 444/2667/14 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/2138/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Львів, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер судом не встановлено, серія паспорта НОМЕР_5, виданий Жовківським РВ ГУМВСУ у Львівській області 10.06.2002 року в користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А) в порядку регресу завдану майнову шкоду в розмірі 2900 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" судовий збір в розмірі 243,60 грн. сплачений позивачем при подачі позовної заяви.

У позовних вимогах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" щодо стягнення з ОСОБА_3 в користь ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" в порядку регресу завдану майнову шкоду в розмірі 2900,00 грн. та 243,60 грн. судового збору - відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" до ОСОБА_3, оскільки на його думку рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та не ґрунтується на об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

В апеляційній скарзі зазначає, що здійснював керування транспортним засобом на підставі усного договору з його власником ОСОБА_3, яка при передачі автомобіля, крім інших умов, звернула увагу на те, що при настанні ДТП за участю даного автомобіля чи будь-яких інших правових питань, йому заборонялося вчиняти будь-які дії без попереднього повідомлення її уповноваженого представника ОСОБА_5

Про ДТП, яке відбулося 21.03.2013 року негайно повідомив ОСОБА_5, він відразу прибув на місце події. Жодних вказівок про повідомлення страховика не отримував, тому вважав, що зазначений обов'язок буде виконаний власником автомобіля чи її представником.

В подальшому, при експлуатації цього ж автомобіля у власника жодного разу не виникало питання щодо повідомлення страховика про настання ДТП 21.03.2013 року.

Вважає, що ОСОБА_5, як довірена особа ОСОБА_3, був зобов'язаний повідомити останню про подію, яка мала місце 21.03.2013 року та дати йому чіткі вказівки, як діяти в частині повідомлення страховика про настання страхового випадку.

Просить змінити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завдану майнову шкоду в сумі 2900 грн. та судовий збір.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2, як водій, не повідомив страховика про настання ДТП, а також він особисто не повідомляв про настання ДТП і відповідача ОСОБА_3, тому у позивача немає підстав звертатись до неї із регресним позовом.

Судом встановлено, що 21.03.2013 р. о 19 год. 10 хв., водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1, на вулиці Лепкого, 17 у м. Львові, в порушенням вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень.

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 16.05.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 4).

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.03.2013 року, за наслідками якої автомобілю Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_2 завдано технічні пошкодження, а також вина відповідача ОСОБА_7 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у постанові Галицького районного суду м. Львова від 16.05.2013 р., в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Власником транспортного засобу марки "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3, яка у передбачений законом спосіб доручила відповідачу ОСОБА_2 керувати даним транспортним засобом.

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 21.03.2013 р. під час ДТП відповідач ОСОБА_7 володів транспортним засобом на відповідній правовій підстав з дотриманням вимог ст. 16 ЗУ "Про дорожній рух".

Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_4 застраховано у ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/0613608 від 12.02.2013 р., ліміт відповідальності 100000.00 грн. за шкоду заподіяну життю та здоров"ю і 50000.00 грн. за шкоду заподіяну майну, франшиза - нуль (а.с. 5).

В свою чергу, згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про страхування" страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно страхового акту № 00131853/1 від 30.12.2013 року сума страхового відшкодування, відповідно до проведеного розрахунку ПАТ "ПРОСТО-страхування", визначена в розмірі 2900 грн. (а.с. 7).

В подальшому, згідно поданої заяви 22.01.2014 року страхова компанія ПрАТ "СК "УНІКА" оплатила ПрАТ "ПРОСТО-страхування" 2900,00 грн. страхового відшкодування, що підтверджується копією платіжного доручення № 002063 від 22 січня 2014 року (а.с. 6, 8).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до необхідності застосування судом солідарної відповідальності щодо відшкодування двома відповідачами, власником транспортного засобу та водієм, який керував автомобілем під час ДТП, майнової шкоди, а відтак, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеним Законом визначені дії учасників дорожньо-транспортної пригоди у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38).

Саме ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди передбачено обов'язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

Відповідно до положень цієї статті, не передбачено обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання події, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

При цьому, згідно із п.п. г п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема і у випадку, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 цього Закону.

Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_2, як водій, не подавав письмового повідомлення страховику ПрАТ "СК "УНІКА" про настання ДТП.

В свою чергу, суд обґрунтовано дійшов висновку, що позивач виплатив страхове відшкодування страховику потерпілої особи, тому відповідно до ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має правові підстави для пред'явлення зворотної вимоги до винної особи, а саме водія ОСОБА_2, при цьому підстави у позивача звертатися з вимогою про солідарне стягнення виплаченого страхового відшкодування додатково ще з власника автомобіля ОСОБА_3, відсутні.

Проте, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та помилково застосував норми закону, як ті що регулюють питання суброгації (ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування"), так і регресу (ст. 1191 ЦК України та ст. 38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), не звернувши уваги на те, що за своєю правовою природою це дві різні правові категорії, при цьому, позивач обґрунтовував позовні вимоги з підстав, передбачених ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З наведеного випливає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виключити з мотивувальної частини рішення покликання на ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування".

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення покликання на ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин