Справа № 346/6085/14-ц
Провадження № 22-ц/779/496/2015
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника -

ОСОБА_3; відповідача - ОСОБА_4,

представника Іванівецької сільської ради -

Зубкової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Іванівецької сільської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 пред'явив до Іванівецької сільської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вищезазначений позов.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Постановлено визнати незаконними та скасувати: рішення Іванівецької сільської ради від 27 квітня 2014 року №259-30/2014 про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 недійсним в частині 0,16 га для ведення особистого селянського господарства; рішення Товмачицької сільської ради від 23 квітня 1992 року №14 про виділ ОСОБА_6 присадибної земельної ділянки площею 0,09 га (АДРЕСА_1); рішення Іванівецької сільської ради №256-30/2014 від 27 квітня 2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого підсобного господарства орієнтовною площею 0,09 га із земель комунальної власності по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом належно не досліджено докази по справі, що перешкодило правильному вирішенню справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, судом не враховано пояснення свідка ОСОБА_7, який вказав, що земельні ділянки в АДРЕСА_1 надавались громадянам у власність в 1992 році, а тому у 1993 році всі земельні ділянки були поділені і додатково надаватись у власність не могли, а представлений ОСОБА_4 акт виносу в натурі меж виділеної йому земельної ділянки площею 0,12 га, не містить печатки сільської ради та виконаний незнайомим йому почерком. Крім того, судом не враховано пояснення представника ОСОБА_2 про те, що будівельний паспорт на будинок позивача від 23.03.1992 року та акт відводу земельної ділянки площею 0,40 га від 16.02.1993 року є взаємосуперечливими, оскільки наступний за межею будинок, що відноситься до сусідньої земельної ділянки, повинен знаходитись на території ОСОБА_4 Також судом не враховано того, що ділянки призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і є присадними ділянками, а тому висновок суду про те, що виділення земельної ділянки як присадибної означає, що вона виділена для ведення особистого селянського господарства і відноситься до земель сільськогосподарського призначення, на його думку, є невірним. Крім того, зазначає представник апелянта, судом при винесенні рішення було враховано лише резолютивну частину заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2013 року та відхилив його мотивувальну частину, з якої вбачається, що частина земельної ділянки ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку ОСОБА_4, виділену Товмачицькою сільською радою рішенням від 23.04.1992 року. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу з наведених мотивів підтримали. ОСОБА_2, зокрема, пояснила, що весною 1992 року її чоловікові - ОСОБА_2 та іншим громадянам села сільською радою згідно згаданого вище рішення в урочищі, яке отримало назву «біля Сербенюка», було виділено земельну ділянку площею 0,09 га для ведення присадибного господарства. З того часу сільською радою за її господарством ця ділянка обліковується, хоч акту її відведення в натурі (на місцевості) тоді не складалось. Однак, в 2013 році названа земельна ділянка була захоплена ОСОБА_4, який помилково вважає, що спірна ділянка повинна входити у площу його землекористування. ОСОБА_2 та її представник вважають, що суд першої інстанції не врахував важливі обставини справи, а тому ухвалив незаконне рішення, яке вони просять скасувати та відмовити у позові ОСОБА_4

Представник Іванівецької сільської ради - Зубкова Н.І. апеляційну скаргу підтримала. Пояснила, що вона багато років працює землевпорядником, і їй відомо, що згідно рішення сільської ради від 23 квітня 1992 року ОСОБА_6 було виділено 0,09 га, а поряд цієї ділянки виділено 0,28 га ОСОБА_4 Зазначила, що тоді ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_4, ні іншим громадянам не оформлялись акти відводу земельних ділянок, а виділені ділянки всім жителям села обліковувались у погосподарських книгах. Вказала, що ділянка, яка виділена позивачу, в ширину дорівнювала і дорівнює в даний час 30 метрів, а ширина ділянки ОСОБА_6 , якою члени його сім'ї постійно користувались, становить 10 метрів. Тому, на її думку, спірна ділянка не входить і не входила у площу законного землекористування позивача, а отже його позовні вимоги не являються обґрунтованими. Вважаючи, що суд першої інстанції помилково задовольнив позов ОСОБА_4, просить оскаржене рішення скасувати.

ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив, пояснивши, що рішеннями сільської ради від 23 січня 1992 року та від 23 квітня 1992 року йому було виділено 0,12 га для будівництва житлового будинку та його обслуговування, і 0,28 га - для ведення підсобного господарства. Зазначив, що в інших місцях села у його користуванні є ще земельні ділянки.

Пояснив, що спірною ділянкою площею 0,09 га він користується постійно з 1992 року, і ОСОБА_2 ніколи не була його межівником. Підпис на акті про погодження меж землекористувача ОСОБА_2 заперечив. Свої позовні вимоги вважає обґрунтованими і доведеними. Тому просить рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визнання оскаржених рішень сільської ради недійсними, суд першої інстанції вважав, що цими рішеннями порушено право позивача на користування спірною земельною ділянкою площею 0,09га. Однак, до такого висновку суд дійшов без врахування дійсних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що Товмачівською сільською радою було 23 січня 1992 року прийнято рішення про виділення земельної ділянки площею 0,12га під будівництво жилого будинку в АДРЕСА_1. Іншим рішенням цієї сільської ради від 23 квітня 1992року в названому урочищі ОСОБА_6 було виділено 0,09га, а ОСОБА_4 - 0,28га (копії рішень - а.с.9-11).

З пояснень представника сільської ради слідує, що в 1992 році ОСОБА_4 окремо земельна ділянка площею 0,12 га згідно рішення від 23 січня 1992 року, яке помилково залишилось не скасованим, не надавалась і за ним не обліковувалась, оскільки в АДРЕСА_1 землю жителям села сільська рада почала надавати весною 1992 року, після ухвалення сільської радою рішення від 23 квітня 1992 року про розподіл всього масиву землі в АДРЕСА_1». Зокрема, в названому урочищі ОСОБА_4 було надано ділянку площею 0,28 га, частину якої площею 0,12 га він використав для будівництва житлового будинку і господарських споруд. Поряд ділянку площею 0,09 га надано ОСОБА_6 Представник сільської ради зазначив, що з того часу в погосподарських книгах ці земельні ділянки обліковуються за господарством ОСОБА_4 і ОСОБА_2 Про зазначені обставини суду були надані відповідні копії облікових документів (а.с.75-79), на які суд належної уваги не звернув та оцінки їм не дав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на те, що земельна ділянка площею 0,12га ОСОБА_4 була виділена згідно рішення від 23 січня 1992 року і відведена в натурі (на місцевості), про що 16 лютого 1993 року складено відповідний акт. Однак, при цьому суд не звернув уваги на те, що акт виносу в натурі меж земельної ділянки площею 0,12га і розбивки будівель та інший акт відводу ділянки площею 0,28га складені в один день через значний період часу після ухвалення згаданих вище рішень сільської ради за 1992 рік. При цьому, зокрема, на акті про виділення ОСОБА_4 0,28 га відсутня печатка сільської ради. Таким чином, цей акт не містить необхідного для такого виду документів реквізиту. Тому не можна зробити об'єктивного висновку, що цей акт дійсно складено 16.02.1993 року, коли ОСОБА_7 мав повноваження сільського голови Товмачицької сільської ради.

Із змісту рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2013 року (а.с.62), яким визнано незаконним рішення Іванівецької сільської ради від 02 березня 2007 року та визнано недійсним державний акт про право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_2 25.09.2007 року, вбачається, що раніше ОСОБА_4, звертаючись до суду, зазначав, що в АДРЕСА_1 йому рішенням від 23 квітня 1992 року було виділено 0,28га присадибної земельної ділянки, а не 0,40 га. Тоді він зазначав, що при передачі ОСОБА_2 у приватну власність присадибної ділянки площею 0,20га в цю площу помилково було включено частину його ділянки площею 0,11га. Отже, тоді ОСОБА_4 визнавав, що решта, переданої у власність ОСОБА_2 землі площею 0,09 га не входить у площу його законного землекористування. Про це, на думку колегії суддів, свідчить й та обставина, що ОСОБА_4 у 2006 році підписав акт узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_2, надавши при цьому відомості про номер та серію свого паспорту (копія акту - а.с.72). Твердження позивача в засіданні апеляційного суду про те, що на цьому акті підпис не його, є безпідставним, оскільки воно не підтверджено ніякими об'єктивними та належними доказами.

Однак, встановлено, що після ухвалення згаданого вище судового рішення від 19 березня 2013 року ОСОБА_4 захопив розташовану поряд його присадибної ділянки спірні 0,09 га землі. Про це зазначено в довідці Іванівецької сільської ради від 20.06.2014 року №281 (а.с.69) і дана обставина в судовому засіданні підтверджена представником сільської ради. Тому висновок судової експертизи від 24 лютого 2014 року (а.с12-13) про те, що на час експертного дослідження фактичний розмір земельної ділянки ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 становить 0,40 га і відповідає наявним у нього правовстановлюючим документам: рішенням виконкому Товмачівської сільської ради від 23 січня 1992 року та від 23 квітня 1992 року, не міг бути прийнятий до уваги і покладений в основу судового рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими і недоведеними доводи позивача про те, що оскарженими ним рішеннями сільських рад від 23.04.1992 року №14, від 27.04.2014 року №256-30 та від 27.04.2014 року № 259-30 порушено його право користування спірною ділянкою землі площею 0,09га.

У зв'язку із наведеним вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з порушенням вимог норм матеріального і процесуального права. Тому воно не може бути залишено в силі. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 313, 314, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 січня 2015 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Іванівецької сільської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішень: Іванівецької сільської ради від 27 квітня 2014 року №259-30/2014 про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; Товмачицької сільської ради від 23 квітня 1992 року №14 про виділ ОСОБА_6 присадибної земельної ділянки площею 0,09 га (АДРЕСА_1); Іванівецької сільської ради №256-30/2014 від 27 квітня 2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого підсобного господарства відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

О.Є. Меленко