справа № 156/556/15-ц
Номер провадження: 2/156/161/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Дильного Г. М.,

за участю секретаря Кирилюк Л. М.,

представника позивача - Велимчаниці І.І.,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іваничі справу за позовом публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" Іваничівської філії ПАТ "Волиньобленерго" до ОСОБА_2 про визнання договору таким, що укладений, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Волиньобленерго» Іваничівської філії ПАТ «Волиньобленерго» звернулося до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору укладеним, мотивуючи свої вимоги тим, що між ними склалися правовідносини з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 З метою приведення правовідносин у відповідність до вимог чинного законодавства, відповідачу було надіслано два примірники договору для підписання з урахуванням технічних умов, якими передбачена дозволена потужність на житлове приміщення відповідача 6,5 кВт.

Проте, відповідач повернув один підписаний примірник договору, вказавши договірну потужність 24 кВт, а також додав перелік електроприймачів. Вважає такі дії відповідача відмовою від укладення договору в редакції, що відповідає чинному законодавству та умовам типового договору. А тому, ПАТ «Волиньобленерго» Іваничівської філії звернулося в суд про визнання договору про користування електричною енергією між позивачем та відповідачем укладеним. Також просили стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги заявленого позову та просив суд його задоволити з підстав, вказаних у позовній заяві та заяві про спростування заперечення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав позов, що був пред'явлений до нього позивачем. Посилався на те, що 17.09.2013 року між ним та позивачем було укладено договір про користування електричною енергією по особовому рахунку НОМЕР_1 в п. 1.2 предмету договору фактично і юридично без змін протягом 2 років враховувалось як споживачем так і без змін енергопостачальником наступне, що енергопостачальник з терміну від 17.09.2013 року узяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до договірної потужності 24 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов'язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Також, в серпні 2012 року працівники Іваничівської філії ПАТ «Волиньобленерго» проводили технічну перевірку стану електролічильника, що підключений до електрообладнання та до електромережі його, як споживача, за результатами якої ніяких відхилень не виявлено. Проте, енергопостачальник не повідомив йому підстав і причин визначення у предметі договору про потужність електроустановок споживачу на рівні 6,5 кВт, не надав йому письмове підтвердження відмови у договорі на зменшення величини електричної потужності в розмірі з 24 кВт до 6,5 кВт електроустановок споживача. Вважає, що виконав свої зобов'язання щодо укладення з позивачем підготовленого договору про користування електричною енергією від 17.09.2013 року, проте позивач навпаки ухилився, не сприяв і не здійснив шляхом переговорів спроби усунути розбіжності і узгодити розбіжності, що залишились не врегульованими. Разом з тим, пояснив, що заборгованості по оплаті використаної електроенергії у нього немає. А також після 2013 року він побутові електроприлади не збільшив, а тому встановлювати обмежувач потужності не було підстав. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, як безпідставному та необґрунтованому.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з наступних підстав.

Взаємовідносини в сфері електроенергетики регулюються нормами Цивільного Кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року, у редакції постанови НКРЕ від 17.05.2005 року №910 зі змінами та доповненнями, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п. 1 ПКЕЕН, вони регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 3 ПКЕЕ, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.

Згідно норм чинного законодавства, типовий договір - це договір, затверджений Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

За приписами ст.ст. 627,628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, сторони договору мають право конкретизувати його умови. Проте, відкориговані умови такого договору повинні відповідати умовам типового договору та актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як було встановлено при розгляді справи, між Іваничівської філії ПАТ «Волиньобленерго» та відповідачем ОСОБА_2 склались правовідносини з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1

З метою приведення правовідносин у відповідність до вимог чинного законодавства, відповідачу було запропоновано для підписання проект договору, ознайомившись з яким, відповідач направив позивачу свої пропозиції щодо умов договору з доданим переліком електроприймачів (а.с.9-12).

Також, відповідач в свою чергу в судовому засіданні стверджував, що між ним та позивачем було укладено договір про користування електричною енергією по особовому рахунку НОМЕР_1 в п. 1.2 предмету договору фактично і юридично без змін протягом 2 років враховувалось як споживачем так і без змін енергопостачальником наступне, що енергопостачальник з терміну від 17.09.2013 року узяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до договірної потужності 24 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості При цьому, позивач не сприяв і не здійснив шляхом переговорів спроби усунути, на його думку, розбіжності і узгодити розбіжності, що залишились не врегульованими. Лише 16.04.2015 року на адресу ОСОБА_2 позивачем було надіслано лист, в якому Іваничівська філія ПАТ «Волиньобленерго» ставить відповідача до відому, що між сторонами відсутній договір на користування електричною енергією (а.с.14).

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представник позивача в судовому засіданні стверджував, що підготовлений проект договору про користування електричною енергією повністю відповідає Типовому договору.

Згідно п. 4 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, у договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача. Споживач може внести пропозиції щодо зміни зазначеної у договорі величини електричної потужності. У разі відмови енергопостачальник надає споживачеві обгрунтовану письмову відповідь.

Як вбачається з переліку приладів із вказівкою на їх потужність, у відповідача наявні побутові електроприлади з 2013 року по теперішній час із загальною величиною потужності, яка перевищує 6,5 кВт (а.с.12).

Умови договору про користування електричною енергією, який позивач просить визнати укладеним і умови договору, на які погоджується відповідач, містять розбіжності у величині договірної потужності та не були узгоджені з відповідачем.

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди за вказаною умовою договору, яка є істотною, суд приходить до висновку, що задоволення позову в тій редакції позовних вимог, яку зазначив позивач буде суперечити нормам цивільного законодавства якими передбачена свобода договору.

А тому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки вони не обґрунтовані та не доведені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 154, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 10,11,57,60,275,627,628,630,638,640,642,643,656,714 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" Іваничівської філії ПАТ "Волиньобленерго" до ОСОБА_2 про визнання таким, що укладений договір на користування електричною енергією для побутових потреб між споживачем ОСОБА_2 від 16.04.2015 року і отриманим ОСОБА_2 для підпису 17.04.2015 року, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. М. Дильний