У х в а л а

ІМенем УКраїни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: відділ паспортної реєстрації та міграційної роботи при Дрогобицькому MB ГУМВСУ у Львівській області, комісія з питань захисту дитини Дрогобицької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням зі зняттям їх з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом. Зазначали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є інвалідами третьої групи, глухонімими. У 1975 році під час роботи на Дрогобицькому підприємстві глухонімих «Карпати», їм була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1. У цій квартирі вони проживали разом з сином ОСОБА_9, який помер у липні 2013 року, був одруженим з ОСОБА_6 9 листопада 1996 року. Від шлюбу останні мали двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2005 року син з ОСОБА_6 не проживали разом, не вели спільного господарства, вона у квартирі зареєстрована не була, разом з дітьми проживала в с. Стрільбичі Старосамбірського району. З 2008 року діти відвідують школу у цьому селі, у спірній квартирі жодних їхніх речей немає. Посилаючись на наведене, просили задовольнити позов.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року позов задоволено, визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстрації. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, посилаючись на ст. 9 ЖК України, виходив із того, що житлові права дітей мають бути захищені, докази, що вони забезпечені іншим житлом відсутні. Крім того, зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що в період проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі були часті сварки та скандали.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 1975 році під час роботи на Дрогобицькому підприємстві глухонімих «Карпати» була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 1346 від 7 березня 2014 року, виданої КП «ЖЕО», ОСОБА_3 проживає в кв. АДРЕСА_1 у складі сім'ї: чоловік ОСОБА_4, 1944 року народження, - основний квартиронаймач; син - ОСОБА_5, 1976 року народження, внуки - ОСОБА_7, 1997 року народження, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За змістом ст. ст. 71 <nau://ukr/5464-10|st71>, 72 ЖК України <nau://ukr/5464-10|st72> особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у судовому порядку у разі відсутності цієї особи в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Як вбачається з довідки № 36 від 18 березня 2014 року, виданої Стрільбицькою ЗСШ І-III ступенів, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчаються у школі з 1 вересня 2008 року, проживають разом з матір'ю ОСОБА_6 в с. Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач разом із своїми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більше п'яти років не проживає у АДРЕСА_1 без поважних причин дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд помилково зазначаючи про порушення прав дітей на житло, не вказав чим таке право порушено, не звернув уваги, що діти проживають у іншому місці, яке визначено їх матір'ю. Визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому без поважних причин не вважається виселенням чи обмеженням права користування ним, що заборонено ст. 9 ЖК України. Тобто вказана норма не регулює спірні правовідносини. Посилання апеляційного суду на пояснення відповідача про відсутність її довгий час разом з дітьми у спірній квартирі у зв'язку з постійними скандалами з позивачами правого значення немає, оскільки пояснення представника сторони згідно ст. 57 ЦПК України не є доказом. ОСОБА_6 в якості свідка не допитувалась.

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року, яким помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, як це передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук