АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/714/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2826/15Головуючий у 1-й інстанції Крекотень С.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача - адвоката Лемешко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом заборони вчиняти певні дії/

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні господарськими спорудами, розташованими в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності, шляхом заборони відповідачці користуватися господарськими будівлями, розташованими у вказаному домоволодінні. Посилався на те, що відповідачка має право довічного користування лише житловим будинком, тоді як відповідачка зайняла літню кухню та використовує її для проживання, а також інші господарські споруди.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 червня 2005 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, прохав рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та заборонити відповідачці користуватися господарськими спорудами, що розташовані в належному йому домоволодінні по АДРЕСА_1

Не погоджується з тим, що суд першої інстанції ототожнив поняття садиба і житловий будинок, які за своїм змістом відповідно до ст.ст.380,381 ЦК України є різними, та зробив помилковий висновок, що відповідачка має право користуватися всім домоволодінням.

Оскільки факт проживання відповідачки в літній кухні нею визнаний, а отже він позбавлений права користуватися цим приміщенням. Тому порушення його права є доведеним та підлягає захисту шляхом заборони відповідачці користуватися господарськими спорудами, розташованими в його домоволодінні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної карги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач успадкував згідно заповіту після смерті батька ОСОБА_5 нерухоме майно та є власником домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ А.1, гаражу літ.Б, погрібу літ.В, сарію літ.Г, огорожа №1./а.с.5-6,8/

Згідно заповіту ОСОБА_5, посвідченого секретарем Токарівської сільської ради 30.09.2009 року по р.№274, на спадкоємця ОСОБА_3 покладено обов'язок надати в довічне користування житловий будинок дружині заповідача - ОСОБА_4. / а.с.7/

В суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_4 визнала факт свого проживання в літній кухні та використання нею інших господарських будівель, що розташовані в успадкованому позивачем домоволодінні.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що між сторонами виник спір щодо користування садибою, якою відповідачка має право користуватися довічно. Оскільки вимоги про встановлення порядку користування садибою сторони не заявили, суд вважав позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями незаконними.

Проте колегія суддів з таким висновком районного суду не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Передбачений заповітом обов'язок позивача надати в довічне користування відповідачці житловоий будинок є встановленням сервітуту (права користування чужим майном) в розумінні норм ст.ст.401,402 ЦК України

Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що заповідач на випадок своєї смерті заповів своєму сину ОСОБА_3 житловий будинок з допоміжними господарчими побудовами, земельну частку (пай), майновий пай, а сервітут (право користування відповідачки чужим майном) встановив лише відносно житлового будинку, тому висновки місцевого суду про право відповідачки користуватися всією садибою є помилковими та не відповідають зазначеним нормам.

При цьому суд хибно витлумачив норми статті 381 ЦК України, яка визначає поняття садиби як об'єкту права власності, та статті 383 ЦК щодо права власника житлового будинку, тоді як поняття житлового будинку як об'єкту права власності визначено ст.380 ЦК України та за своїм змістом є відмінним від поняття садиби.

Враховуючи, що відповідачка в порушення умов сервітуту користується господарськими будівлями, розташованими за адресою спірного домоволодіння, чим чинить перешкоди власнику в здійсненні ним права власності, тому його право підлягає захисту.

З огляду на встановлений ст.391 ЦК України спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, колегія суддів в приходить до висновку про часткове задоволення позову та зобов'язати відповідачки не чинити позивачу перешкоди в користуванні господарськими спорудами.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Пилипчук

Судді : /підписи/ Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук