Номер провадження: 22-ц/785/8398/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, про зменшення розміру неустойки за договором позики за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року, -

встановила:

24.06.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить зменшити загальну суму неустойки (штрафні санкції) за період з 14.02.2014 року до 16.04.2015 року за договором позики грошей, укладеним 13.08.2013 року між сторонами по справі, який посвідчено приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6 та зареєстровано за № 3130, з 3 649 940 грн. до 100 000 грн., а саме: проценти з 564 441 грн. до 20 000 грн., а пеню з 3 085 500 грн. до 80 000 грн.

Разом із позовною заявою до суду було надано заяву про забезпечення позову, а саме позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 /раніше Рекордна/ в м. Одесі, яка належить ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.2000 року Одеською квартирно-експлуатаційною частиною району, згідно з розпорядженням від 25.12.2000 року № 160118, зареєстрованого і записаного у реєстраційну книгу за № 3-16586, до вирішення спору по суті.

При цьому, позивач посилається на те, що з метою забезпечення виконання ним зобовязань по договору позики у той же день, а саме 13.08.2013 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Умови договору позики позивач виконав частково. Позивачем було отримано письмову вимогу про прийняття відповідачем рішення звернути стягнення на іпотечну квартиру. Таким чином, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 25.06.2015 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

02.07.2015 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_2, в якій позивач повторно просить накласти арешт на квартиру, та зазначає, що на сьогоднішній день предмет іпотеки квартира АДРЕСА_2 знаходить у власності відповідача, яка протягом останнього часу приймає заходи щодо реалізації квартири іншим особам.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволена.

Накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 /раніше Рекордна/ в м. Одесі, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.2000 року Одеською квартирно-експлуатаційною частиною району, згідно з розпорядженням від 25.12.2000 року № 160118, зареєстрованого і записаного у реєстраційну книгу за № 3-16586, до вирішення спору по суті.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду в звязку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після предявлення вимоги чи подання позову до суду. Саме дише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд першої інстанції зазначив, що досліджено іпотечний договір, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6 та заяви відповідача до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_6, в якій ОСОБА_3 просить нотаріуса повідомити позивача та третю особу по справі, що нею прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому законом.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими та законними, в звязку з чим підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що договір позики, заборгованість по якому оспорюється у даній справі, забезпечено договором іпотеки, предметом якої є квартира, на яку позивач просить накласти арешт.

З зазначеним висновком суду першої інстанції колегія не погоджується.

З метою забезпечення виконання ним зобовязань по договору позики у той же день, а саме 13.08.2013 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від13 серпня 2013 року іпотекодержатель ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 /раніше Рекордна/ в м. Одесі, яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Позивачем договір про задоволення вимог іпотекодержателя від13 серпня 2013 року не оспорюється, тому відсутні підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 /раніше Рекордна/ в м. Одесі, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.2000 року Одеською квартирно-експлуатаційною частиною району, згідно з розпорядженням від 25.12.2000 року № 160118, зареєстрованого і записаного у реєстраційну книгу за № 3-16586, до вирішення спору по суті, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазначена квартира не належить.

На підставі наведеного ухвала Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_7

ОСОБА_8