У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Касьяна О.П., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» мотивувало тим, що відповідно до умов кредитного договору від 22 листопада 2006 року ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 70 469 швейцарських франків, зі сплатою 8,49% річних, строком до 22 листопада 2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 23 листопада 2006 року було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань щодо повного і своєчасного погашення кредиту у нього перед банком виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 на користь банку 708 537 грн 28 коп. кредитної заборгованості та в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13 лютого 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 708 537 грн 28 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 2 грудня

2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 лютого 2014 року в частині відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, вказані вимоги задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

22 листопада 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3, що складає 708 537 грн 28 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 96,0 кв. м, жилою площею

55,9 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу предмету іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 грудня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 лютого

2014 року, яке було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та недоведеність вимог ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, вважаючи, що відсутні належні та допустимі докази відступлення права вимоги саме за договором іпотеки від

23 листопада 2006 року та належного повідомлення іпотекодавця про заміну кредитора, порушення боржником основного зобов'язання і намір банку розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що через невиконання боржником основного

зобов'язання відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у банку виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 527 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом установлено, що 22 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі

70 469 швейцарських франків, зі сплатою 8,49% річних, строком до

22 листопада 2011 року.

У забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору, 23 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала в іпотеку банку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Додатковою угодою № 1 від 25 лютого 2009 року до кредитного договору внесено зміни щодо схеми погашення кредиту, згідно з якими ОСОБА_3 зобов'язався повертати кредит шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 685 швейцарських франків до

25 числа кожного місяця, строк кредитування продовжено до 22 листопада 2021 року.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами,

укладеного 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк»), як первісним кредитором, та ПАТ «Дельта Банк», як новим кредитором, акта прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, до позивача перейшло право вимоги первісного кредитора до ОСОБА_3 за договором № 0 від 22 листопада 2006 року, додатковим договором № 1 від 25 лютого 2009 року.

Через неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором кредиту щодо його повного й своєчасного погашення, у останнього перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої станом на 15 січня 2013 року складає 708 537 грн 28 коп.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника, що мало місце у даному випадку.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, застосувавши норму закону, яка підлягала до застосування, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому посилання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, у касаційні скарзі на те, що в будинку, який є предметом іпотеки, проживали та проживають неповнолітні діти, а дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки й на звернення стягнення за кредитним договором на таке майно не отримано, на увагу не заслуговують, оскільки у п. 1.9 договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_4 та банком, зазначено про те, що іпотекодавець свідчить, що малолітніх та неповнолітніх членів сім'ї, які б, згідно із законом, мали право користуватися жилим приміщенням і чиї права та охоронювані законом інтереси порушувалися б унаслідок укладення цього договору, немає (а.с. 16).

Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843581/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843583/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Усупереч твердженню представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, про відсутність доказів щодо передачі необхідних доказів прав нового кредитора у зобов'язанні, то вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами: у матеріалах справи міститься нотаріально завірена копія договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 183-191), а також акт від 3 лютого 2012 року прийому-передачі документів за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року щодо передачі документів саме за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3

(а.с. 26).

У той же час відповідачі правом на звернення до нового кредитора з вимогою про надання доказів переходу до нього права вимоги не скористались, а навпаки - новий кредитор направляв боржнику та іпотекодавцю вимогу про виконання зобов'язання, тому посилання суду першої інстанції на ч. 2 ст. 517 ЦК України є безпідставним, а рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.П. Касьян

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук