АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 459 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Шаховніна М.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4.03.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в

інтересах неповнолітньої ОСОБА_3

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 р.

в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх

інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4

Івановича, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

Комунальне підприємство «Вітряні Гори Подільського району міста Києва»

про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти

договір та за зустрічним позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах

та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1,

ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3

ОСОБА_8, 3-особа: Орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві

державної адміністрації

про встановлення порядку користування житловим приміщенням

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.С., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 р. відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3.

Задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення ОСОБА_4 у користування ізольованої кімнати, площею 17,4 кв.м.; також виділено ОСОБА_2 кімнату, площею 12,3 кв.м. з лоджією, виділено ОСОБА_1 кімнату, площею 12,3 кв.м. без лоджії; кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню залишено у спільному користуванні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять це рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення їхніх позовних вимог, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на даний час у сторін по справі наявні суперечки щодо порядку користування спільним майном квартирою АДРЕСА_1, оскільки, позивачі за первісним позовом вважають, що порядок користування квартирою повинен бути встановлений так : ОСОБА_1 кімната житловою площею 12,3 кв. м., ОСОБА_2 із своєю донькою - кімната житловою площею 17, 4 кв.м., ОСОБА_4 з трьома неповнолітніми дітьми - кімната житловою площею 12,3 кв.м, а кухню, ванну кімнату, туалет та коридор - залишити у загальному користуванні.

Позивач за зустрічним позовом, заперечуючи проти первісного позову та враховуючи інтереси своїх трьох неповнолітніх дітей, вважає, що порядок користування квартирою повинен бути встановлений таким чином : йому виділити кімнату житловою площею 17,4 кв. м., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - кімнати житловою площею 12, 3 кв.м. та 12, 3 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет та коридор - залишити у загальному користуванні.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Згідно ч.2 ст.176 СК України зазначено, що права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом.

Згідно ч.2 ст.18 ЗУ "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 29 ЦК України що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.355 ЦК України вбачається, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.ст.368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 р. (з наступними доповненнями),- квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 сама займає кімнату площею 12.3 кв.м., ОСОБА_2 з донькою займає кімнату 17, 4 кв.м., у даних кімнат є виходи на балкон; ОСОБА_4 з дружиною та трьома малолітніми дітьми займає кімнату 12,3 кв.м., дана кімната не має виходу на балкон.

З огляду на викладені норми чинного законодавства та виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, кількості осіб, що проживають у квартирі, розміру жилої площі, що припадає на одну особу, конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що порядок поділу, запропонований позивачем за зустрічним позовом є розумним та справедливим і максимально наближеним до поділу між сторонами жилої площі в рівних частинах, та не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів сторін у справі, а тому, слід встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування ОСОБА_4 - ізольованої кімнати, житловою площею 17,4 кв. м., ОСОБА_2 - кімнату, площею 12,3 кв.м. з лоджією, ОСОБА_1 - кімнату пл. 12,3 кв.м. без лоджії, а місця загального користування - кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити у спільному користуванні сторін.

До того ж, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_1 у спірній квартирі фактично не проживає, а живе у селі, що її кімната більшість часу є закритою.

Оскільки, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням слід відмовити, то суд також правильно вважав що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про укладення окремих договорів про надання послуг на обслуговування будинку, оскільки, дані вимоги є похідними згідно ст. 104 ЖК України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд правильно дійшов висновку щодо задоволення зустрічного позову та відмовив у задоволенні первісного позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Оскільки, при подачі апеляційної скарги позивачами не було сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі -121,80 грн., то судова колегія вважає, що ця сума підлягає стягненню з позивачів.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє, в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 р. - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121,80 гри. на рахунок отримувача 0010, отримувач коштівУДКС у Солом'янському районі м. Києва, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, код банку отримувача - 820019, код ЄДРПОУ суду - 02894757

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді