Справа № 626/1379/15-ц
Провадження № 2/626/530/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2015 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого -судді Рибальченко І.Г.

при секретарі Ярошенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно.

В позові зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є позивач та її чоловік ОСОБА_2 Згідно договору купівлі-продажу від 30 березня 1981 року, ОСОБА_3 купила вказаний будинок, але не зареєструвала своє право власності на нього, тому позивач не може успадкувати майно після смерті матері.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.2015 року державний нотаріус Красноградського районного нотаріальної контори Мошкова Н.О. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок після смерті ОСОБА_3 Позивач і відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину. У зв'язку з цим, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на ? частину будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, надіслав заяв , в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив винести рішення про задоволення позову і визнати його право власності.

Відповідач по справі Попівська сільська рада Красноградського району просила розглянути справу за її відсутності, про що надала до суду письмову заяву. Проти задоволення позову не заперечує.

ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки невідомі.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, вона була матір'ю позивача ОСОБА_1

Згідно договору купівлі-продажу від 30 березня 1981 року ОСОБА_5 стала власником будинку з надвірними будівлями в с.Попівка Красноградського району. Як встановлено з довідки КПТІ "Інвентаризатор" від 27.05.2015 року, право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 не зареєстроване. В технічному паспорті на вказаний будинок не зазначено власника. ОСОБА_5 зареєструвала 20 лютого 1987 року шлюб ОСОБА_2 та змінила прізвище на "ОСОБА_2".

З дослідженої в суді довідки Попівської сільської ради Красноградського району встановлено, що відповідно до погосподарської книги № 9 (особовий рахунок НОМЕР_1) за ОСОБА_3 було зареєстроване домогосподарство, розташоване в АДРЕСА_1, з земельною ділянкою загальною площею 0.66 га. По день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала за вищевказаною адесою. Згідно довідки Попівської сільської ради Красноградського району, в домоволодінні були зареєстровані і проживали з 1987 року і по теперішній час ОСОБА_2 та з 1981 року по теперішній час ОСОБА_1

В зв"язку з неподанням ОСОБА_1 відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, державний нотаріус Мошкова Н.О. відмовила у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно слід звернути увагу, що позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268- 1270 ЦК. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами.

На думку суду, належним підтвердженням права власності ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на будинок по АДРЕСА_1 та підставами для визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину вказаного нерухомого майна за позивачем ОСОБА_1 є: довідка Попівської сільської ради Красноградського району про те, що відповідно до погосподарської книги № 9 (особовий рахунок НОМЕР_1) за ОСОБА_3 було зареєстровано домогосподарство, розташованиев АДРЕСА_1 Красноградського району. Вона була зареєстрована і проживала по день смерті в с.Попівка Красноградського району, разом з чоловіком- ОСОБА_2 та сином - ОСОБА_1 Згідно довідки сільської ради, за будинком ОСОБА_3 була зареєстрована земельна ділянка розміром 0,66 га. Крім того, враховано довідку КПТІ "Інвентаризатор" де зазначено, що право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, не зареєстроване. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_1, виготовлений за станом на 04.01.2013 року, в якому у розділі характеристики господарських будівель та споруд роки побудови зазначені 1981-1988, а власник не вказаний.

В ч.1,ч.2 ст.60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкуванняі підлягають задоволенню.

Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі - житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні надвірні будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча