У х в а л а

2 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Ізмайлової Т.Л.,

Намчука М.І., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що в липні 2011 року через оголошення дізнався про продаж ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1. Між сторонами була досягнута домовленість про купівлю вказаного будинку за 11 000 доларів США. На виконання цієї домовленості у липні 2011 року позивач передав відповідачу 2 000 доларів США та 6 000 грн, про що було складено розписку в присутності свідків. В подальшому ОСОБА_4 дізнався, що спірний житловий будинок не є власністю ОСОБА_3 та документів про право власності на нерухоме майно вона не має. Повернути безпідставно отримані кошти відповідач відмовилась та зазначила, що поверне гроші після продажу будинку. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 21 986 грн, отриманих 26 липня 2011 року ОСОБА_3 від ОСОБА_4 без достатньої правової підстави. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 1212 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2011 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, з висновками яких погодився і суд касаційної інстанції, виходили із того, що у разі, якщо на виконання не укладеного договору стороною передано майно, між сторонами виникають правовідносини з приводу набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку сторони не уклали, то це є підставою для стягнення отриманих відповідачем коштів як безпідставно набутих. Остання повноважень від власника на укладення договору купівлі-продажу не мала.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2011 року, на яку заявник посилається як на підставу неоднакового застосування норм матеріального права, вбачається, що суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції виходив із того, що оскільки аванс в сумі еквівалентній 3000 дол. США переданий позивачем був одержаний продавцем, то правових підстав для стягнення авансу із відповідача - фірми «Капітал», яка не була продавцем та нею передані кошти останньому, немає.

З огляду на зміст судових рішень відсутні підстави вважати, що у зазначених справах тотожними є встановлені судом фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, який розглядався, а, відповідно, що правовідносини, які виникли між сторонами, які брали участь у розгляді справ подібні і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права в порівнянні із справою у якій постановлена ухвала, яку просить переглянути заявник, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Саме по собі посилання заявника на неправильне застосування норм матеріального права при відсутності рішень суду (судів) касаційної інстанції в яких має місце неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах не може бути підставою для допуску справи до провадження.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог статті 355 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень, то у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Н.А. Горелкіна Т.Л. Ізмайлова М.І. Наумчук І.М. Фаловська