11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Барановської Л.В.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника відповідача Національної телекомпанії України - Любченко Олени Михайлівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної телекомпанії України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -
У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Національної телекомпанії України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено на роботі ОСОБА_3 на посаді фінансового директора фінансової дирекції Національної телекомпанії України з 31.03.2014. Стягнуто з Національної телекомпанії України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 129 895,05 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача Національної телекомпанії України - Любченко О.М. просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом НТКУ № 228 від 14.04.2010 ОСОБА_3 була прийнята на посаду начальника відділу - заступника головного продюсера відділу головного продюсера.

Наказом № 370-к від 30.06.2010 року позивача було переведено посаду директора з виробництва фінансового фінансової дирекції.

Справа 761/12692/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3344/2015
Головуючий у суді першої інстанції Волокітіна Н.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Наказом № 537-к від 31.07.2012 року позивача переведено на посаду директора фінансового фінансової дирекції.

15.01.2014 року т.в.о. генерального директора НТКУ Пантелеймоновим О.Є. був виданий наказ № 7 щодо змін в організації виробництва і праці.

20.01.2014 ОСОБА_3. було надано попередження, в якому повідомлялося про скорочення посади директора фінансового фінансової дирекції та для працевлаштування позивачу пропонувалася посада начальника відділу нормування та оптимізації виробництва фінансово-економічного управління. Також повідомлялося, що в разі відмови позивача буде звільнено з роботи відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпГІ України.

Згідно Акту від 20.01.2014 ОСОБА_3. підписати відповідне письмове повідомлення відмовилася.

06.03.2014 т.в.о генерального директора НТКУ Пантелеймонов О.Є. звернувся до профспілкового комітету профспілки працівників культури НТКУ з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_3., директора фінансового фінансової дирекції з 31.03.2014 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме скороченням даної посади.

20.03.2014 відповідачем отримано згоду профкому НТКУ на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується протоколом позачергового засідання профкому НТКУ № 69 від 20.03.2014.

Наказом т.в.о генерального директора НТКУ Романчук Ю.А. № 186-к від 20.03.2014 ОСОБА_3 було звільнено з 31.03.2014 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Із попередження від 17.01.2014 про скорочення посади вбачається, що позивачу була запропонована лише одна посада - начальник відділу нормування та оптимізації виробництва фінансово-економічного управління.

Зі списку вакантних посад НТКУ за період з 17.01.2014 по 20.03.2014 вбачається, що на дату наказу про звільнення від 20.03.2014, крім запропонованої посади позивачу, були також вакантними дві посади заступника генерального директора.

Згідно наказу НТКУ № 7 від 15.01.2014 року було прийнято рішення про проведення вивільнення працівників НТКУ відповідно до штатного розпису НТКУ, який вступає в дію з 01.04.2014 року. Даний наказ стосується вивільнення працівників НТКУ, а не змін в структурі НТКУ.

Зі змісту листа т.в.о. генерального директора НТКУ від 26.12.2013вбачається, що буде проведена оптимізація структури НТКУ шляхом скорочення посад категорії «Керівники» без скорочення загальної штатної чисельності працівників.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що скорочення чисельності працівників або скорочення штату працівників у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України не відбулося. Проте, був затверджений новий штатний розпис, який відображає структуру, штати та посадові оклади працівників, тобто сам факт зміни штатного розпису безпосередньо не призводить до скорочення працівників та відповідно змін в організації виробництва і праці в розумінні п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), державою гарантоване переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування.

Як вбачається із довідки про заробітну плату, заробітна плата позивача становила за два місяці, які передували звільненню 33495,05 грн. (січень 2014 року - 16512,01 грн. за 21 робочих днів; лютий 2014 року - 16983,04 грн. за 20 робочих днів).

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням вимог чинного трудового законодавства України, без врахування і з'ясування всіх обставин, а тому позивач підлягає поновленню на роботі та на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 129895,05 грн.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що позивачу була завдана моральна шкода, яка виражається у порушенні нормальних життєвих устоїв у зв'язку із незаконним звільненням з роботи, в результаті чого позивач отримала моральні страждання, а тому судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Крім того, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним відсторонення позивача від роботи з 26.11.2013 року, оскільки такі вимоги є безпідставними.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає обставинам справи та доказам у справі, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача Національної телекомпанії України - ЛюбченкоОлени Михайлівни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної телекомпанії України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: