УХВАЛА

іменем україни

4 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», відділу виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва посвідченого приватним нотаріусом, визнання недійсною постанови про передачу майна стягувану в рахунок погашення заборгованості, визнання недійсним акту державного виконавця, скасування державної реєстрації права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», відділу виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва, посвідченого 27 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №5167, визнання недійсною постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості, визнання недійсним акту державного виконавця, скасування державної реєстрації права власності за ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на об'єкт нерухомості - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що процедура передачі майна стягувану в рахунок погашення боргу у власність банку здійснена з порушенням порядку проведення прилюдних торгів, визначеного Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та Закону України «Про виконавче провадження.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво, посвідчене 27 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №5167.

Визнано недійсною постанову про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу ВП №29081938 від 23 травня 2012 року, що видана державною виконавчою службою Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2010 позов ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки і розірвання кредитного договору задоволено частково.

Розірвано кредитний договір №4 від 9 жовтня 2008 року, укладений між сторонами, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку суму боргу в розмірі 1 014 290, 41 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, на підставі якого 05 листопада 2011 року відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві за заявою банку відкрито виконавче провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_3

В ході проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві арештовано та передано на реалізацію майно боржника, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Перші прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 за стартовою ціною 733 879 грн., які були призначені на 23 березня 2012 року, не відбулися.

Призначені на 27 квітня 2012 року повторні прилюдні торги по реалізації вказаного майна, стартова ціна якого складала 587 103 грн. 20 коп., не відбулися.

23 травня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного у м. Києві управління юстиції винесено постанову про передачу майна стягувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3

За фактом такої передачі державним виконавцем складено акт від 23 травня 2012 року.

27 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видано свідоцтво, згідно з яким спірна квартира належить на праві власності ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в ході виконавчих дій було порушено порядок передачі майна стягувачу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» банк, як іпотекодержатель, скористався своїм правом залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Умови та порядок вчинення виконавчих дій визначають Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, Інструкція про проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Згідно з ч.6 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної оцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов до помилкового висновку про правомірність передачі майна стягувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Помилковим є також посилання апеляційного суду на положення ст.49 Закону України «Про іпотеку», оскільки відсутнє рішення суду або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не можна вважати законними та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.М. Ситнік