Номер провадження: 22-ц/785/7415/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року про забезпечення позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

26 червня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 червня 2014 року нею були придбані у відповідача ковбасні та мясні вироби та на наступний день усі члени родини відчули недомагання.

Посилаючись на те, що на її вимогу відшкодувати вартість цих виробів відповідач не реагує, просила її вимоги задовольнити.

Разом з позовною заявою позивачка подала до суду клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру №37, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64 та 2/3 частини квартири, що знаходиться в приватній частковій власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонити ОСОБА_5 вчиняти будь які дії, які направлені на відчуження однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та 2/3 частини квартири, що знаходиться в приватній частковій власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року зазначена заява ОСОБА_4 була задоволена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду із постановленням нової про відмову у забезпеченні позовних вимог, посилаючись на те, що ухвала суду була постановлена із порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення в майбутньому.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справиАДРЕСА_3 та 2/3 частини квартири № 36, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64, дійсно знаходяться в приватній частковій власності відповідачки ОСОБА_5

Однак, як зазначив апелянт ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_5 є його боржником за договорами позики, укладеними 21.12.2010 року № 13258 на суму 419 198, 64 грн., що є еквівалентом 52 640 доларів США, та договором позики від 03.11.2011 року № 11257 на суму 187 673,14 грн, що є еквівалентом 23 520 доларів США.

На забезпечення виконання вищевказаних зобов'язань щодо повернення боргу було укладено договори іпотеки, предметом яких є надання іпотекодавцем ОСОБА_5 в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання власних зобов'язань перед Іпотекодержателем ОСОБА_3, а саме:

договір іпотеки від 21 грудня 2010 р., який укладено між іпотекодержателем ОСОБА_3 та іпотекодавцями ОСОБА_5 і ОСОБА_6, згідно до п. б якого в забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за договором позики від 21.12.2010 року № 13258 іпотекодавці надали в іпотеку квартиру під № 36, що знаходиться у м. Одесі по вулиці Корольова Академіка в будинку під № 64 (а.с.34-35);

договір іпотеки від 03 листопада 2011 р., укладений між іпотекодержателем ОСОБА_3 та іпотекодацем ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно п. 1.5 якого в забезпечення виконання власних зобов'язань за кредитним договором від 03.11.2011 року № 11257 іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, що є його власністю, а саме: квартиру під № 37, що знаходиться у м. Одесі по вулиці Корольова Академіка в будинку під № 64 (а.с. 28-30).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в різі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення повного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на момент постановлення оскаржуваної ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 р. по справі № 523/9950/15-ц про накладення арешту на майно, право іпотеки на це майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинене, договори позики та іпотечні договори недійсними не визнавались.

Таким чином, у суду не було правових підстав для накладення арешту на майно, яке вже передано в іпотеку іншій особі , та на яке накладено заборону щодо його відчуження, оскільки апелянт ОСОБА_3, як іпотекодержатель цього майна, має переважне право (пріоритет) на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Тобто, в разі невиконання ОСОБА_8 зобов'язань, забезпечених іпотекою, ОСОБА_3 має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_8.

Однак, враховуючи, що оскаржуваною ухвалою суду про накладення арешту на іпотечне майно, іпотекодержатель ОСОБА_3 фактично позбавлений можливості на задоволення своїх позовних вимог, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною.

Суд також обгрунтовано зазначив, що відповідно до роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, із позовної заяви не вбачається ціна позову, яку позивач бажає стягнути з відповідача на користь позивача, не конкретизовані позовні вимоги.

Крім того, суд не переконався, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з'ясований обсяг позовних вимог, а також не встановлена відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всі вищевикладені обставини свідчать про неспівмірність заявлених позовних вимог виду забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У звязку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у забезпеченні позовної заяви ОСОБА_4, шляхом накладення арешту на квартиру №37 та 2/3 частини квартири № 36, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64, та шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, які направлені на відчуження вказаних квартир, відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року про забезпечення позовної заяви скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у забезпеченні позовної заяви ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_9

ОСОБА_2