04.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/9734/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Берко Я.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 34» Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 21 листопада 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень зазначив, що він з відповідачкою ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 1987 року. 16 лютого 1995 року квартира АДРЕСА_1 була приватизована позивачем, його батьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_2 та синами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, кожному належало по 1/5 частини квартири. Після смерті батька позивач, як спадкоємиць першої черги успадкував 1/5 частину спірної квартири. З 1999 року позивач не проживав у квартирі через складні відносини з дружиною. 31 травня 2014 року старший син ОСОБА_6 одружився та переїхав проживати в інше місце. У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, відсутністю роботи, позивач не в змозі знімати житло і тому мав намір проживати у кімнаті, яка звільнилася після переїзду сина. Однак, відповідачі перешкоджають вселенню позивача в квартиру, а також користування нею як співвласником. Оскільки відповідачі не надають вільного доступу до квартири, перешкоджають вселенню, та своїми противоправними діями порушують право позивача на вільне користування приватною власністю. Позивач просив зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську; вселити позивача у квартиру АДРЕСА_2; стягнути судові витрати.

Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність позовну заяву підтримав та просив задовольнити.

Від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 надійшли письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позовну заяву не визнали в повному обсязі та заперечували проти її задоволення.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1995 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер, після його смерті ОСОБА_1 успадкував належну йому 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, видане 25.11.2006 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2-2627 (а.с.24,25).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 1987 року (а.с.11,12).

Згідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ч.2, 3 цієї статті майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.4 - спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласник майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.21).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, відповідачкою чиняться перешкоди у його проживанні в АДРЕСА_1

В той саме час, позивач має правові підстави для проживання і користування належною йому частиною спірної квартири та чинення йому перешкод в проживанні і користуванні жилим приміщенням, яке належить йому на праві власності є прямим порушенням його законних прав.

Згідно письмових заперечень, ОСОБА_2 не заперечувала, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Вказала, що позивачу належить на праві спільної сумісної власності частина квартири, частки не виділені, вільних приміщень для окремого проживання позивача не має.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Отже, суд прийшов до висновку, що позивач на даний час не може користуватися спірною квартирою, через неприязні стосунки з дружиною, та відповідачі перешкоджають позивачу у вільному проживанні у квартирі.

З приводу зазначеного, для захисту своїх прав ОСОБА_1 звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів та з позовом до суду (а.с.22,23).

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на теперішній час ОСОБА_1 має усі законні підстави для проживання у квартирі і тому має бути вселений до квартири АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську. Чинення йому перешкод в проживанні і користуванні жилим приміщенням є прямим порушенням статті 47 Конституції України.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 34» Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Залімська