Справа № 459/1288/14 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/1519/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В. ,

суддів: Приколоти Т.І. Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства "Львіввугілля" на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП "Львіввугілля", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди, що спричинило ушкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" на його користь 30 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, що спричинило ушкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання.

В обгрунтування позозу зазначав, що з 12 квітня 1982 року по 01 квітня 2006 року працював в шкідливих умовах на підприємстві ДП "Львіввугілля", з яких 22 роки підземно-пилового стажу. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. 20.02.2007 року висновком МСЕК м. Червонограда, йому було встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60% безтерміново. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, порушено всі нормальні умови його життя; він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, що порушує установленні життєві зв'язки та позбавляє його надії на майбутнє.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ДП "Львіввугілля" в користь ОСОБА_2 12000 (дванадцять тисяч) грн. моральної шкоди, що спричинило ушкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити; стягнути з ДП "Львіввугілля" 243 ( двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ДП "Львіввугілля". Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві в позові. В апеляційній скарзі наведені доводи про те, що висновком МСЕК від 20 лютого 2007 року підтверджується факт втрати професійної працездатності, яку було встановлено раніше, однак позивачем не долучено висновку МСЕК про встановлення втрати працездатності потерпілому вперше, а також не долучено акту розслідування професійного захворювання. Крім того, даним висновком не встановлено наявності моральних страждань , а лише втрату професійної працездатності на потребу у додаткових видах допомоги, зокрема в санаторно-курортному лікуванні та витратах на ліки. Таким чином, судом першої інстанції не витребувано висновку МСЕК, яким позивачу встановлено вперше втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, та не витребувано акту розслідування професійного захворювання. Жодних інших документів медичного характеру, які б підтверджували наявність моральних страждань , чи стресу , якого зазнав потерпілий у результаті професійного захворювання , чи його наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого позивачем не долучено, а також не долучено документів медичного характеру , які б підтверджували факт звернення позивача в заклади охорони здоров'я після 20 лютого 2007 року з метою відновлення працездатності. Судом безпідставно взято до уваги довідку МСЕК від 20 лютого 2007 року, яка не може бути доказом спричинення моральної шкоди. Судом першої інстанції не з'ясовано підтвердження факту заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого позивач виходив при оцінці заподіяної шкоди. Судом взято до уваги Рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, відповідно до п. 4. 1 якого, ушкодження здоров'я , заподіяні потерпілому під час виконання обов'язків , незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Вважають такі висновки необгрунтованими , оскільки підставою для розгляду справи Конституційним Судом України була наявність неоднозначного застосування ч. 3 ст. 34 Закону України " Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання , які спричини втрату працездатності". Таким чином оскільки Рішення Конституційного Суду України поширювалася на правовідносини, які регулювалися Законом України " Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання , які спричини втрату працездатності", підстав для його застосування по відношенню до державного підприємства не вбачається. Також судом першої інстанції не враховано, що відшкодування моральної шкоди в даному випадку пов'язане з трудовим спором , а у випадку порушення законних прав , що призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребують від працівника додаткових зусиль для організації свого життя - застосовується тримісячний строк позовної давності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що протягом з 12 квітня 1982 року по 1 квітня 2006 року позивач працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля". 13.05.2006 року висновком МСЕК позивачу безтерміново встановлено 50 відсотків втрати працездатності у зв"язку з професійним захворюванням з 28.03.2006 року. 20.02.2007 року висновком МЕК м. Червонограда , йому безтерміново встановлено 60 відсотків втрати працездатності та встановлено необхідність медикаментозного лікування, що стверджується копією довідки № 020154 серія ЛВА-2.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ "Про охорону праці" забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/ 2004 від 27.01.2004 р передбачено, що ушкодження здоров"я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов"язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання, тобто при доведеності факту ушкодження здоров"я, заподіяного працівнику під час виконання трудових обов"язків, заподіяння моральної шкоди презюмується.

Право працівника на одержання грошової компенсації морального відшкодування, у зв"язку з ушкодженням здоров"я під час виконання трудових обов"язків, встановлено законодавцем незалежно від того, чи працівник був освідомлений, що виконувана ним робота пов"язана з ризиком. Це право не ставиться також в залежність від виду пенсії, отримуваної працівником. Не залежить це право і від фінансового становища роботодавця.

Доводи апелянта про не витребування судом першої інстанції висновку МСЕК, яким позивачу встановлено вперше втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, та не витребування акту розслідування професійного захворювання, не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться: висновок МСЕК від 13.05.2006 року, яким позивачу безтерміново встановлено 50 відсотків втрати працездатності у зв"язку з професійним захворюванням з 28.03.2006 року ( а.с. 59), а також - акт розслідування хронічного професійного захворювання від 12 травня 2006 року ( а.с. 57-58).

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги,щодо незастосування судом першої інстанції тримісячного строку позовної давності, зважаючи на те, що у ст.237-1 КЗпП України йдеться про моральне відшкодування у разі заподіяння працівникові моральних страждань, а у правовідносинах , які мали місце, внаслідок втрати професійної працездатності, працівникові крім моральних страждань були заподіяні також фізичні страждання,в той час як на вимоги про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я , (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється. На це вказується і в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Львіввугілля"- відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2014 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.