АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району м. Києва про визнання фальшивими даних, що спричинили необґрунтоване рішення суду, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Поліклініки № 5 Шевченківського району міста Києва Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення міста Києва про визнання фальшивими даних, які спричинили необґрунтоване рішення суду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він був відсторонений від роботи, а в подальшому під час хвороби, звільнений з роботи за фальшивими даними Поліклініки № 5 міста Києва, які були взяті до уваги Шевченківським районним судом міста Києва під час прийняття рішення у справі про поновлення позивача на роботі. Викладені відповідачем дані в довідці від 31.08.2007 року № 463, наданій на запит суду, вважає фальшивими та такими, що спричинили незаконне та необґрунтоване рішення суду, оскільки позивач в дійсності був хворим та продовжував лікування.

В процесі розгляду справи, у зв'язку із реорганізацією Поліклініки № 5 Шевченківського району міста Києва, відповідно до вимог статті 37 ЦПК України до участі у справі було залучено правонаступника відповідача - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району міста Києва,

В судовому засіданні районного суду позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення. Пояснив, що є виписка та експертний висновок, згідно, із якими з 19.12.2006 року по 05.01.2007 року він знаходився на амбулаторному лікуванні, а рішення Поліклініки № 5 про зупинення лікування та закриття листка непрацездатності було безпідставним та небезпечним для здоров'я. Зазначав, що коли суд приймав рішення у справі за його позовом про поновлення його не роботі, дану обставину було не прийнято до уваги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району м. Києва про визнання фальшивими даних, що спричинили необґрунтоване рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позову.

В скарзі посилався на те, що судом порушено норми процесуального права, - ч.1 ст. 131 та ч. 2 ст. 222 ЦПК України. Суд безпідставно не провів в даній справі попереднє судове засідання, під час якого зобов'язаний був встановити факти, які визнаються сторонами, а які потребують доказування. Висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, які позивачем були доведені. Суд не врахував, що він звертався до суду виключно за захистом своїх немайнових прав, ставив питання про поширення відносно нього недостовірної інформації, а тому суд безпідставно не застосував ст. 277 ЦК України.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення

працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової

непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування

працівника у відпустці.

Таким чином трудове законодавство не тільки передбачає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України і заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9, квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання,

травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи,

карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом

лікування та реабілітаційних заходів триває до відновлення працездатності або

встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин

відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується

листком непрацездатності.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11.10.2007 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центру геолого-геофізичних робіт та виробничого забезпечення Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. (а.с. 4-5).

Під час ухвалення рішення, судом, серед іншого, було надано оцінку листу непрацездатності, виданого Поліклінікою № 5 від 31.08.2007 року № 463, відповідно до якого в зв'язку із позитивною динамікою ЕКГ від 15.12.2006 року були відсутні дані для продовження листка непрацездатності та 18.12.2006 року позивач був виписаний до праці.

Вказаний лист було позивачем долучено до матеріалів справи (а,с 6).

Згідно із експертним висновком Національного наукового центру «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» АМН України від 10.02.2010 року № 5/16 зазначено, що рішення Поліклініки № 5 про зупинення лікування та закриття листка непрацездатності було безпідставним та небезпечним для здоров'я (а.с. 8-9).

Відповідно, до консультативного, висновку від 15.12.2006 року № 16514 Інституту кардіології імені М.Д. Стражеска АМН України, ОСОБА_4 було рекомендовано домашній режим протягом трьох тижнів (а.с. 10).

Згідно із випискою з амбулаторної карти від 14.02.2007 року, з 19.12.2006 року по 05.01.2007 року позивач знаходився на амбулаторному лікуванні - режим домашній (а.с. 11).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2013 року у справі № 761/5671/13-ц (провадження №2/761/3869/2013), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.09.2013 року (№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11646/2013) за позовом ОСОБА_1 до поліклініки № 5 Шевченківського району міста Києва про визнання неправомірними дій поліклініки № 5, в задоволенні позову було відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що 19 грудня 2006 року комісією у складі: головного лікаря Романюка В.Н., заступника головного лікаря з ЕТН Кудіної В.М., кардіолога Карасьової Н.Я. позивача було оглянуто у поліклініці, проведена контрольна ЕКГ, за висновками комісії та результатами обстеження ОСОБА_1 було визнано працездатним. У зв'язку з тим, що останній не з'явився на прийом 18 грудня 2006 року, цим же числом і було закрито листок непрацездатності. Плівки ЕКГ від 14 грудня, 15 грудня, 19 грудня, на яких не зареєстровано порушень коронарного кровообігу отримав особисто під розписку 25 грудня 2006 року. Правомірність дій поліклініки підтверджується також актом комісійного розгляду звернення ОСОБА_1 до прокуратури Шевченківського району міста Києва. Комісія, розглядаючи звернення позивача в складі професійних лікарів, виходячи із номенклатури наданих на розгляд документів, а саме: амбулаторної, картки хворого, сторінок з журналу реєстрації викликів додому, виписки із амбулаторної картки, медичної експертної справи, дійшли висновку, що листок непрацездатності Серії ААН № 5311196 було видано з 23 грудня 2006 року по 18 грудня 2006 року та закрито на підставі позитивною динаміки ЕКГ. Крім того, було зазначено, що голова ЛКК Кудіна В.І. рішення щодо закриття листка непрацездатності приймає не одноособово, а у складі лікарів закладу. 25 грудня 2006 року ОСОБА_1 був на прийомі у дільничного терапевта, який зафіксував, що стан покращився, тиск, пульс у межах норми, рекомендовано спостереження у кардіолога. З 25, грудня 2006 року по 14 лютого 2007 року за медичною допомогою у поліклініку № 5 Шевченківського району міста Києва не звертався. Комісія дійшла висновку, що листок непрацездатності було закрито правомірно.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений чинним законодавством, оскільки позивач просить суд визнати, фальшивими дані, які спричинили необґрунтоване рішення суду та не ставить перед судом питання про визнання такої iнфоpмації недостовірною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про не проведення судом попереднього засідання в справі, на правильність ухваленого рішення не впливають.

Суд правильно виходив з того, що під час розгляду інших справ судами надавалась правова оцінка листу № 463 від 31 серпня 2007 року, написаного на запит Шевченківського районного суду м. Києва, як доказу по справі, а тому в даній справі, інший склад суду не мав повноважень, робити висновки про необґрунтованість попередніх судових рішень, через неналежну оцінку вказаного доказу.

ЦПК України передбачений інший порядок оскарження судових рішень, та визначені повноваження судів , які в порядку оскаржень ухвалених рішень, наділені повноваженнями робити висновки про не обґрунтованість постановлених судами рішень.

Вирішуючи спір, суд також обґрунтовано врахував факти, які були встановлені під час розгляду іншої цивільної справи, а саме: правомірність дій відповідача, щодо не продовження позивачу листка непрацездатності з 18 грудня 2006 року.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивач звернувся в даній справі з позовом про захист його немайнових прав в порядку ст. 277 ЦК України,спростовується, змістом поданої позивачем заяви, з якої не вбачається, що позивач в порядку захисту його немайнового права, просив визнати недостовірною будь-яку інформацію та просив суд зобов'язати відповідача її спростувати. Такі позовні вимоги позивачем не заявлялись, а тому суд, керуючись ст. 11 ЦПК України, обґрунтовано виходив зі змісту поданої позивачем позовної заяви, обставин про які позивач в ній зазначав та дійшов до вірного висновку, про обрання позивачем способу захисту, який не передбачений законодавством України.

Доводи скарги про те, що відповідач не з'являвся до суду також не свідчать про незаконність судового рішення. Не явка відповідача до суду, не є безумовним доказом визнання ним позовних вимог.

Суд при вирішенні спору правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень процесуальних норм, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: