Номер провадження: 22-ц/785/2854/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Желєзнову В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 17 вересня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_3 Овідіопольського району Одеської області. ОСОБА_4 поселився в будинку з її дозволу тимчасово. Посилаючись на погіршення відносин з відповідачем, створення ним перешкод у користуванні та розпорядженні будинком, ОСОБА_3 просила на підставі статей 319, 391 ЦК України усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3, без надання іншого житлового приміщення (а.с.3-4).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, звернувшись до суду з зустрічним позовом, вказав, що з ОСОБА_3 проживає сім'єю з 1 грудня 1999 року. В період проживання однією сім'єю збудували житловий будинок по АДРЕСА_3, в який вселилися 1 червня 2004 року та проживають, придбали будинок по АДРЕСА_4, та транспортні засоби. ОСОБА_4 просив на підставі статей 60,70,74 СК України встановити факт проживання однією сім'єю його та ОСОБА_3 без шлюбу в період з 1 грудня 1999 року по 1 червня 2004 року та з 1 червня 2004 року по даний час; визнати право спільної сумісної власності його та ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_3, на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_4, на автомобіль марки «Nissan Micra», реєстраційний номер НОМЕР_1, на автомобіль марки «Chevrolet Captiva», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.23-29).

Позивач ОСОБА_3 вимоги зустрічного позову не визнала.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, усунено перешкоди у здійсненні права користування власністю шляхом виселення ОСОБА_4 з будинку, розташованого по АДРЕСА_3, без надання іншого житлового приміщення; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с.155-163).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволені первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував неправильним застосуванням норм матеріального, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5.

ОСОБА_6 - дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року у віці 41 років (а.с.10).

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_7, посвідченого 18 лютого 2000 року на Одеській новій біржі, зареєстрованого за №54/2000, ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_5 в м.Одесі. Квартира належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Одеській новій біржі 29 грудня 1997 року (а.с.94, 200-201).

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, посвідченого 17 вересня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Надоховською Т.О.,зареєстрованого в реєстрі за №1791, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 продали квартиру АДРЕСА_6 в м.Одесі. Квартира належала ОСОБА_3, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15 липня 1996 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради (а.с.94, 199, 200).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Таїровської селищної ради від 24 грудня 1999 року №8/11-ХХШ, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель», розташована на території Таїровської селищної ради по АДРЕСА_3 (а.с.7, 73).

6 березня 2002 року ОСОБА_3 як індивідуальному забудовнику видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_7 (а.с.74-79).

Рішенням Виконкому Таїровської селищної ради від 22 березня 2002 року №83 ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво по АДРЕСА_3 індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно індивідуального проекту (а.с.80).

Овідіопольським управлінням експлуатації газового господарства 14 серпня 2003 року погоджено ОСОБА_3 технічні умови на газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_3 (а.с.81).

Державною технічною комісією, що призначена розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації від 11 березня 2003 року за №164, складено у 2004 році (число, місяць не зазначено) акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку загальною площею 214,4 кв.м житловою площею 25,6 кв.м по АДРЕСА_3. Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 22 грудня 2004 року №831 акт державної технічної комісії затверджено, житловий будинок ОСОБА_3 визнано прийнятим в експлуатацію (а.с.82, 83, 272-273).

28 грудня 2004 року Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради на підставі розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації від 22 грудня 2004 року №831 видано свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_3 Овідіопольського району Одеської області. Державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно проведена Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 28 грудня 2004 року (а.с.5,6).

Вперше технічна інвентаризація нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_3 проведена бюро технічної інвентаризації 8 грудня 2004 року (а.с.261-270).

З 2004 року ОСОБА_3 сплачує по земельній ділянці та будинку, розташованих по АДРЕСА_3, комунальні послуги, послуги з електропостачання, водопостачання та водовідведення, кабельного телебачення тощо (а.с.84).

ОСОБА_3 з 16 жовтня 1991 року була зареєстрована постійно в квартирі АДРЕСА_1, знята з реєстрації 5 листопада 2003 року, зареєстрована з 6 липня 2005 року в будинку АДРЕСА_3 (а.с.12-13).

Домову книгу для реєстрації громадян, які проживають в АДРЕСА_3, заведено 19 травня 2005 року. В будинку зареєстровані постійно з 6 липня 2005 року власник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка власника ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, мати власника ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8-9).

Згідно даних ДПА України доходи ОСОБА_3 за період з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2014 року обліковувались за основним місцем роботи, працювала в ДП Український науково-дослідний інститут медицини транспорту, у 2013 році досягла пенсійного віку (а.с.198,199, 202-203).

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_6, ОСОБА_13, посвідченого 18 грудня 2012 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С., зареєстровано в реєстрі за №2332, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 купили у спільну часткову власність в рівних частках по ? кожний житловий будинок загальною площею 98,3 кв.м житловою площею 49,3 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_8 Овідіопольського району Одеської області на земельній ділянці площею 134 кв.м кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.86-88).

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_6, ОСОБА_13, посвідченого 18 грудня 2012 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С., зареєстровано в реєстрі за №2333, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 купили у спільну часткову власність в рівних частках по ? кожний земельну ділянку площею 0,0134 га кадастровий номер НОМЕР_3, розташовану по АДРЕСА_9 Овідіопольського району Одеської області (а.с.89-92).

Транспортний засіб автомобіль марки «Nissan Micra», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 11 вересня 2010 року на праві власності ОСОБА_3 (а.с.85).

Транспортний засіб автомобіль марки «Chevrolet Captiva», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на праві власності ОСОБА_4.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований постійно з 13 серпня 1969 року в квартирі АДРЕСА_10 м.Одесі складом сім'ї один (а.с.105,137).

Квартира АДРЕСА_10 в м. Одесі набута ОСОБА_4 у власність в порядку приватизації у 1994 році (а.с.97-103).

Згідно даних ДПІ у Київському районі м.Одеси ОСОБА_4 за період з 1 січня 2000 року по 30 червня 2014 року задекларованих доходів не мав (а.с.69,120-121).

ОСОБА_4 знаходиться на обліку в управлінні ПФУ у Київському районі м.Одесі, отримує пенсію по віку з 2013 року (а.с.112, 124).

Ухвалюючи рішення на підставі вищевказаних фактичних даних, показань сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4, показань свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, оцінки належності та допустимості як доказів наданих ОСОБА_27 чеків, накладних, розписок, записів тощо, суд першої інстанції встановив недоведеність виникнення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_27 на спірне нерухоме та рухоме майно та, зважаючи на те, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має наслідком визнання права власності на майно, а, відтак, за наявності спору про право сам по собі факт не встановлюється, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог зустрічного позову. Задовольняючи вимоги первісного позову, суд виходив з права власності ОСОБА_3 на будинок по АДРЕСА_3, неможливості її як власника користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд через перешкоди з боку ОСОБА_4, який маючи у власності квартиру, де зареєстровано його постійне місце проживання, не бажає добровільно залишити будинок.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кожен окремо перебували в шлюбах з іншими жінкою та чоловіком, відтак, права та обов'язки, який породжує зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану шлюб, їм були достовірно відомі. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шлюб не реєстрували. ОСОБА_4 заявляє, що проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю з грудня 1999 року, натомість, ОСОБА_3 заперечує доводи ОСОБА_4 про сім'ю та не вважає відносини, що між ними мали місце, відносинами сімейними, обумовленими спільним проживанням, побутом, взаємними правами та обов'язками.

Таким чином, має місце твердження чоловіка про проживання однією сім'єю та заперечення жінки саме таких взаємовідносин. Для виникнення прав та обов'язків подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали б зареєструвати шлюб, однак шлюб не укладено, відтак, через пред'явлення майнових претензій проживання однією сім'єю без шлюбу підлягає доведенню. Оскільки слова одного рівноцінні словам другого, то за відсутності письмових доказів створення сім'ї надавати перевагу одному чи другому неправильно. Родина ОСОБА_3, як то дочка, мати, сестра тощо не підтверджують проживання однією сім'єю, що ж до інших допитаних в суді осіб, то такі є сторонніми, відповідно, їх показання щодо сім'ї (усталених відносин, що притаманні подружжю) ґрунтуються на припущенні.

ОСОБА_4 набуття права спільної сумісної власності на майно обґрунтовує проживанням з ОСОБА_3 однією сім'єю з 1 грудня 1999 року по 1 червня 2004 року (дату вселення в будинок по АДРЕСА_3) та з 1 червня 2004 року по даний час.

Однак, з огляду на обставини, якими обґрунтовані вимоги, правильним розглядати періоди з 1 грудня 1999 року по 1 січня 2004 року та з 1 січня 2004 року по даний час.

Так, діючим до 1 січня 2004 року Кодексом про шлюб та сім'ю України (1969 року, зі змінами та доповненнями) майнові права та обов'язки передбачались лише для подружжя. Стаття 22 КпШС України визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім'ю України не містив норми, яка б регулювала право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Тому, встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу у період до 1 січня 2004 року не має ніякого правового значення для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою чи чоловіком до 1 січня 2004 року, оскільки майнові права та обов'язки породжував лише зареєстрований в установленому порядку шлюб.

Діючий з 1 січня 2004 року Сімейний кодекс України (2003 року, зі змінами та доповненнями) містить норму, що регулює право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Так, за змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тому, встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу у період після 1 січня 2004 року має правове значення для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою чи чоловіком після 1 січня 2004 року.

ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_7 року (по день смерті останнього). Земельну ділянку по АДРЕСА_3 в с.Мізікевича ОСОБА_3 у приватну власність передано на підставі рішення ради від 24 грудня 1999 року; проектно-дозвільна документація на будівництво житлового будинку на цій ділянці виготовлена у 2002 році; дата здачі будинку в експлуатацію достовірно не встановлена (в акті державної комісії число та місяць складання акту не зазначено), розпорядження райадміністрації про затвердження акту державної комісії прийнято 22 грудня 2004 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано 28 грудня 2004 року; згідно доводів ОСОБА_4 в будинку стали жити з 1 червня 2004 року.

Таким чином, будівництво нерухомого майна по АДРЕСА_3 в основному здійснювалося до 1 січня 2004 року, документально встановити, який саме об'єм робіт проводився після 1 січня 2004 року не можливо, так як документально це не фіксувалося, що ж до розписок, чеків, накладних тощо, то такі не є належними та допустимими доказами виконаних робіт та проведених затрат.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» спори щодо майна осіб, які проживають однією сім'єю, але не перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК України та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

За змістом частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, вважалось їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 статті 112 ЦК України 1963 року визначалось, що спільною сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при розгляді позовів, пов'язаних зі спільною власністю громадян, суди мають виходити з того, що відповідно до чинного до 1 січня 2004 року законодавства спільною сумісною власністю безспірно було лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), що ж до майна, придбаного внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майна, придбаного внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, то таке визнавалось спільною сумісною власністю лише тоді, коли укладеною між ними письмовою угодою визначалось, що майно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Таким чином, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (спільною працею вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету), за умови, що укладеною між такими особами письмовою угодою визначено, що майно є спільною сумісною власністю. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права спільної сумісної власності на майно, що передбачає рівність часток в разі поділу (правова позиція Верховного Суду України щодо застосування Закону України «Про власність», викладена в постановах від 25 грудня 2013 року по справі №6-135цс13, від 23 вересня 2015 року по справі №6-1026цс15).

Що ж до періоду після 1 січня 2004 року, то правовий режим майна, набутого чоловіком та жінкою, які проживають однією сім'єю без шлюбу, визначено статтею 74 СК України, однак і в цьому випадку при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що дана норма поширюється на випадки, коли між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, що мали місце ведення спільного господарства, спільний побут, бюджет, спільна участь коштами та працею у придбанні майна тощо (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 20 лютого 2012 року по справі №6-97цс11).

В справі відсутні докази того, що джерелом будівництва, зокрема, будинку по АДРЕСА_3 (основний спір стосується саме цього нерухомого майна), були спільні сумісні кошти, спільна праця тощо. Доходи ОСОБА_4 не є задекларованими, відтак, приймати до уваги його слова про заробітки, рівно як і приймати до уваги розписки про отримання грошових коштів в позику безпідставно (нотаріально посвідчені договори позики відсутні, цільове використання коштів не відоме). Що ж до ОСОБА_3, то доходи останньої задекларовані за основним місцем роботи, крім того, у період будівництва спірного будинку продано у 2000 році належну їй на праві власності квартиру, а у 2003 році продано квартиру, що належала на праві власності їй та дочці.

Суд першої інстанції встановив відсутність письмової угоди між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про створення спільної сумісної власності, відтак, заперечення ОСОБА_3 сім'ї як такої, ведення спільного господарства, побуту, бюджету, спільної праці у період до 1 січня 2004 року за відсутності письмової угоди про створення спільної сумісної власності, не фіксування документально об'єму проведених після 1 січня 2004 року робіт, не надання доказів вкладення спільних сумісних коштів в будівництво після 1 січня 2004 року тощо виключає підстави для задоволення вимог ОСОБА_4 про визнання будинку по АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю.

В будинку по АДРЕСА_3 після отримання правовстановлюючих документів зареєстровані як такі, що постійно проживають ОСОБА_3, її дочка та мати. ОСОБА_4 ніколи не був зареєстрований у вказаному будинку, він має зареєстроване місце постійного проживання в належній йому на праві власності квартирі. ОСОБА_3 як власник (іншого не встановлено) вправі вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майно шляхом виселення ОСОБА_4

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_11, земельна ділянка площею 134 кв.м кадастровий номер НОМЕР_3, розташовані в смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області належать на підставі нотаріально посвідчених у 2012 році договорів купівлі-продажу на праві спільної часткової власності ОСОБА_6.(дочці ОСОБА_3.) та ОСОБА_13 Правочини є чинними, ОСОБА_4 правочини не оспорює, за таких обставин розглядати це нерухоме майно як спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підстав не має.

Транспортний засіб автомобіль марки «Nissan Micra», реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на праві власності ОСОБА_3 Транспортний засіб автомобіль марки «Chevrolet Captiva», реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на праві власності ОСОБА_4 Транспортний засіб є неподільною річчю, а, відтак, за загальним правилом за доведеності належності неподільної речі як майна на праві спільної сумісної власності, таке в разі заявлення вимог про поділ майна, виділяється одному, іншому ж присуджується грошова компенсація вартості належної частки.

В ході апеляційного розгляду справи, з'ясовувалось питання відмови від вимог в частині транспортних засобів та будинку по АДРЕСА_11 в смт. Таїрове, однак відповідної заяви подано так і не було.

В силу визначеного статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимоги ОСОБА_4 заявлено про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно, набуте в період проживання з жінкою без шлюбу з 1999 року, відтак, саме ці вимоги розглядалися з огляду на норми матеріального права, що регулюють виникнення спільної сумісної власності на майно, та на підставі фактичних даних, що як докази мають бути належними та допустимими.

ОСОБА_4 не позбавлений права звертатися до суду з інших правових підстав, зокрема, щодо компенсації вартості своєї праці та власних грошових коштів, вкладених в будівництво нерухомого майна по АДРЕСА_3.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають таким, рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, постановлено з дотриманням норм процесуального права. Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков