Справа №705/362/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Крочака Н.М.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку в частині, визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2013 позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 60 % будинку, розташованого по вул. Кірова, 5, с. Гереженівка Уманського району Черкаської області. Позов обґрунтований тим, що з 30.10.1984 до вересня 2012 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох дітей, одна з яких неповнолітня дочка, яка проживає з позивачем. У 1992 році сторони купили спірний будинок по вул. Кірова, 5, с. Гереженівка Уманського району Черкаської області і документально оформили на матір відповідача ОСОБА_4. ОСОБА_4 потім подарувала цей будинок відповідачу ОСОБА_3 З 1992 року сторони проживали в цьому будинку. За цей час ними була зроблена реконструкція будинку, збільшені розміри будинку, поліпшені умови проживання. Вважає будинок спільною сумісною власністю подружжя. На час звернення до суду з позовом позивач у будинку не проживає та не користується ним, так як відповідач своїми неправомірними діями не допускає її до будинку.

Позивач ОСОБА_6 під час нового судового розгляду справи, до початку розгляду її по суті, подала суду заяви про зміну позовних вимог від 10.04.2014 та від 31.03.2015, за якими як відповідачі залучені ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Остаточно позивач, згідно із заявою від 31.03.2015, просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.09.1992 будинку № 5 по вул. Кірова, с. Гереженівка Уманського району Черкаської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, недійсним у частині покупця; визнати покупцями ОСОБА_3 і ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по вул. Кірова, 5, с. Гереженівка, Уманського району Черкаської області. У вказаній заяві про зміну позовних вимог позивач додатково посилалась на те, що спірний будинок був придбаний нею та ОСОБА_3 в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, але був оформлений на мати ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_4, щоб уникнути можливості накладення арешту на будинок, так як ОСОБА_3, на час придбання будинку, мав борги та проблеми із законом. Посилаючись на роз'яснення, що містяться в п. 26 листа Верховного Суду України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобовязання, що виникають з угод)» від 04.08.2001, позивач вважала можливим визнання вказаного договору купівлі-продажу будинку недійсним в частині покупця і визнання її та ОСОБА_3 покупцями будинку за договором.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_6, підтвердила викладені в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог від 31.03.2015 обставини та просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. З приводу заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку в частині покупця і визнання права власності 1/2 спірного будинку як частини спільного сумісного майна подружжя пояснила, що строк позовної давності необхідно відраховувати з моменту, коли позивач дізналася про порушення свого права, а не з дати укладення оспорюваного договору, права позивача були порушені в серпні 2012 року, коли ОСОБА_3 вигнав позивача з неповнолітньою дочкою зі спірного будинку, в якому вони всі проживали однією сім'єю з 1992 року, тому трирічний строк позовної давності ОСОБА_6 не пропущений.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні просила задовольнити змінені позовні вимоги, оскільки хата була придбана за спільні кошти її батьків, ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні остаточні позовні вимоги від 31.03.2015 визнала повністю. Пояснила, що вона є матірю відповідача ОСОБА_3, а позивач була її невісткою. Будинок № 5 по вул. Кірова в с. Гереженівка Уманського району був куплений у 1992 році позивачем ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_3 за їхні спільні кошти, отримані від батьків ОСОБА_6 У ОСОБА_3 тоді грошей не було. Вона своїх коштів на придбання будинку не надавала. Домовлявся про купівлю будинку і займався оформленням документів ОСОБА_3 Будинок був оформлений на неї в звязку з тим, що ОСОБА_3 мав судимість і боявся, щоб придбане ними майно не було примусово відчужене. Одразу після купівлі будинку він з сімєю почав проживати в будинку та вести спільне господарство, а також розпочали перебудову будинку. В 1997 році вона добилася, щоб син ОСОБА_3 забрав собі цю хату, оскільки через неї вона не могла оформити собі субсидію на квартиру в Умані, де проживала. Вважає, що ОСОБА_6 має право на половину будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і заперечив повністю проти його задоволення. Пояснив, що він та позивач ОСОБА_6 дійсно з 30.10.1984 по вересень місяць 2012 року перебували в шлюбі, зареєстрованому повторно. У 1992 році його мати ОСОБА_4 захотіла купити будинок № 5 по вул. Кірова, 5, с. Гереженівка Уманського району, щоб я залишився жити в Уманському районі. ОСОБА_4 пропонувала купити будинок на неї, побудувати там хату і разом жити. Спірний будинок купували ОСОБА_4 з його батьком ОСОБА_8, який давав гроші на купівлю. Він з продавцем будинку ні про що не домовлявся, оформленням придбання не займався, грошей своїх чи спільних з ОСОБА_6 не давав. Також пояснив, що у 1992 році щодо нього не було кримінальної справи, і вироку суду не було це все вигадки позивача та ОСОБА_4 З батьками ОСОБА_6 відносини були погані, вони їх сім'ї нічого не давали. Дозвіл на реконструкцію будинку отримувала ОСОБА_4 як власник будинку. У 1997 році ОСОБА_4 вмовила його батька дозволити подарувати будинок йому, ОСОБА_3 Він з батьком самі будували будинок за власні кошти, позивач до цього не мала відношення. ОСОБА_6 знала і про купівлю будинку на його матір ОСОБА_4 і про те, що в 1997 році будинок був подарований йому, та не заперечувала проти цього, оскільки в неї була квартира в м. Біла Церква. Після завершення реконструкції будинку і введення його в експлуатацію, він отримав відповідне свідоцтво про право власності на нього. Будинок № 5 по вул. Кірова в с. Гереженівка Уманського району є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю його і ОСОБА_6 Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому підстав для задоволення позову не має.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду заяву про застосування строків позовної давності від 21.05.2015 до позовних вимог ОСОБА_6 Вважає, що трирічний строк позовної давності необхідно відраховувати з 11.09.1992 дати укладення оспорюваного договору купівлі-продажу будинку.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, заперечивши проти задоволення позовних вимог. Також заявив про застосування наслідків пропущення позивачем строків позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи, надані сторонами в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.1984 до вересня 2012 року, що визнали в судовому засіданні всі особи, які беруть участь у справі, та підтверджується відповідними записами в їхніх паспортах громадян України щодо реєстрації шлюбу.

11.09.1992 ОСОБА_4, мати ОСОБА_3, придбала за Договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованим у реєстрі за № 2817, в ОСОБА_7 жилий будинок, що по вул. Кірова, № 5, с. Гереженівка Уманського району Черкаської області, за 15 000,00 карбованців. Гроші продавець одержав повністю від покупця ОСОБА_4 до підписання Договору (п. 2 Договору).

21.06.1996 ОСОБА_4 отримала дозвіл на реконструкцію вказаного будинку з добудовою згідно з розпорядженням голови Уманської районної державної адміністрації Черкаської області за № 239, при цьому був оформлений будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку з добудовою.

22.10.1997 ОСОБА_4 подарувала вказаний житловий будинок своєму сину ОСОБА_3. Це підтверджується Договором дарування жилого будинку від 22.10.1997, посвідченим державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованим в реєстрі за № 1-2617.

Земельна ділянка під спірним будинком була передана у приватну власність ОСОБА_3, на підставі рішення виконкому Гереженівської сільської ради № 10-22/4 від 11.10.1997, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 04.03.1998, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 68.

12.12.2007 актом державної приймальної комісії будинок № 5 по вул. Кірова в с. Гереженівка прийнятий в експлуатацію як закінчений будівництвом житловий будинок садибного типу. Та на підставі рішення виконкому Гереженівської сільської ради № 7 від 17.01.2008 ОСОБА_3 01.09.2008 було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно вказаний житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами.

До спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) та Кодексу законів про шлюб та сім'ю 1969 року (далі КпШС), оскільки позивач оспорює дійсність договору купівлі-продажу будинку, що був укладений у 1992 році, та просить визнати будинок спільним майном, придбаним під час шлюбу.

Згідно з частиною 2 ст. 58 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Враховуючи Правові позиції ВСУ щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобовязання, що виникають з угод) від 05.06.2001 (пункт 26), на які посилається позивач, суд при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, може відповідно до статей 58, 60 ЦК УРСР визнати договір недійсним лише в частині, що стосується покупця, якщо буде встановлено, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає. У такому випадку покупцем за договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Отже, позовна вимога ОСОБА_6 може бути задоволена за умови доведення двох обов'язкових обставин: по-перше, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_4 не за її кошти, а за спільні кошти, які належали позивачу та її чоловіку ОСОБА_3, і, по-друге, що договір купівлі-продажу будинку фактично укладався для ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що в матеріалах справи та у позивача відсутні докази, які б підтверджували належність коштів на придбання будинку позивачу та ОСОБА_3 Позовна вимога про недійсність договору в частині покупця ґрунтується на поясненнях позивача ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_3 та його представник категорично заперечили, що будинок був придбаний за рахунок коштів подружжя ОСОБА_3. Як пояснили сторони в судовому засіданні, продавець будинку ОСОБА_7 помер, тому допитати його з приводу обставин підготовки та укладення оспорюваного договору купівлі-продажу будинку та його волі щодо продажу цього будинку ОСОБА_4 або подружжю ОСОБА_3 не можливо.

Відповідно до ст. 22 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте ним за час шлюбу. Разом з тим, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них і кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ч. 1, 3 ст. 24 КпШС). Аналогічні норми містяться і в діючому на час звернення позивача до суду з позовом Сімейному кодексі України (ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 57 СК України).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_6 не надала суду доказів, передбачених ст. 57 ЦПК України, які б підтверджували обставини, на яких ґрунтуються її змінені позовні вимоги, вказані в заяві від 31.03.2015.

Ураховуючи встановлені і підтверджені належними і допустимими доказами обставини справи суд дійшов висновку, що підстави для визнання Договору купівлі-продажу спірного будинку від 11.09.1992, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, в частині покупця та визнання покупцями ОСОБА_3 і ОСОБА_6 відсутні.

Підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 будинку № 5 по вул. Кірова, с. Гереженівка також немає, оскільки позивач пов'язувала її з позовною вимогою про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу щодо покупця та, відповідно, набуттям спільної сумісної власності на цей будинок разом із відповідачем ОСОБА_3 під час шлюбу, підстав для задоволення якої не встановлено.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню повністю у зв'язку з їх безпідставністю.

Керуючись статтями 3, 10 ,11, 15, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11 вересня 1992 року будинку № 5 по вул. Кірова, с. Гереженівка Уманського району Черкаської області, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, недійсним в частині покупця; про визнання покупцями ОСОБА_3 і ОСОБА_6; та про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по вул. Кірова, 5, с. Гереженівка, Уманського району Черкаської області, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особами, які брали участь у справі, протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. С. Кімстачов