Справа № 167/632/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/1142/15 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І. Карпук А.К.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 центру соціального обслуговування Рожищенського району Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 центру соціального обслуговування Рожищенського району Волинської області на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 23 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 23 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 центру соціального обслуговування Рожищенського району Волинської області (далі - Центр) відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено, що шкода заподіяна винними протиправними діями ОСОБА_1 при виконанні нею трудових обовязків.

Такі висновку суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними та зробленими з дослідженням всіх доказів та обставин справи в їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наказом № 71 від 01.10.2007 року була прийнята на роботу до ОСОБА_2 центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних осіб на посаду дієтсестри стаціонарного відділення (а. с. 7).

1 жовтня 2007 року, а в подальшому 02 грудня 2013 року між ОСОБА_2 центром соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних та ОСОБА_1 було укладено договір № 22 про повну матеріальну відповідальність (а. с. 6, 7). За змістом даних договорів ОСОБА_1 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення ввірених їй підприємством матеріальних цінностей.

16 грудня 2014 року ОСОБА_2 центром соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних видано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри з дієтичного харчування стаціонарного відділення територіального центру у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 5).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівник зобов'язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці.

Як вбачається з матеріалів справи в першому кварталі 2015 року відбулася планова ревізія фінансово-господарської діяльності Центру.

За наслідками ревізії було складено Акт № 040-23/001 від 04.093.2005 року. За змістом даного акту були виявлені порушення вимог технологічних карт, меню-вимог на видачу продуктів харчування в частині списання продуктів харчування (молока) по нормах, що перевищують передбачені технологічними картами на приготування молочних страв. Відповідне порушення призвело до понаднормового списання продуктів харчування на загальну суму 8812 грн. 13 коп.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з ОСОБА_1 з врахуванням часу її роботи 5497 гривень 85 копійок (а. с. 34-35), вважаючи при цьому, що нею порушені п.п. 3.2, 3.3, 3.5, 3.6 Посадової інструкції.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю), працівника. Тобто, ця відповідальність пов'язана з винними діями або бездіяльністю працівника, що потягли спричинення матеріальної відповідальності (ст. 130 КЗпП України).

Працівник несе повну матеріальну відповідальність у випадку, коли між ним та установою укладений договір про повну матеріальну відповідальність (п. 1 ч. 1 ст. 124 КЗпП України).

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказує, що ОСОБА_1 було вчинено порушення вимог технологічних карт, меню-вимог на видачу продуктів харчування форми 3-4, затверджених наказом Держказначейства від 18.12.2000 року № 130 «Про затвердження типових форм обліку та списання запасів бюджетних установ та інструкції про їх складання», п. 2 п. 56 Інструкції з обліку запасів бюджетних установ, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2013 № 947 в частині списання продуктів харчування (молока) по нормах, що перевищують передбачені технологічними картами на приготування молочних страв, що призвело до понаднормового списання продуктів харчування, зокрема молока.

Крім того позивачем вказано про те, що ОСОБА_1 в порушення вимог Постанови КМ України №324 від 13.03.2002 року «Натуральні (добові) норми харчування в інтернатних установах для громадян похилого віку та інвалідів» здійснювала списання молока для приготування молочних страв у літрах, а не в грамах.

Однак такі твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного.

Стаціонарне відділення для постійного проживання територіального центру є інтернатною установою для громадян похилого віку та інвалідів, відтак при приготуванні страв має враховуватись і специфіка установи та положення Постанови КМУ від 13.03.2002 року № 324 «Про затвердження натуральних добових норм харчування в інтернат них установах, навчальних та санаторних закладах сфери управління Міністерства соціальної політики». Відповідно до положень даної постанови добова норма молока на одну людину становить 450 грам.

Судом встановлено, що меню-вимоги складались відповідно до Збірника рецептур національних страв та кулінарних виробів, видавництво Київ «А.С.К. -2005» (а. с. 64-66).

Відповідно до даного збірника в середньому на 20 мешканців інтернату, щоденно необхідно було 9 літрів молока, які і закуплялись інтернатом і відповідно в повному обсязі використовувались , а зокрема 3 л какао, 6 л - каша молочна , що підтверджується меню-вимогами на видачу продуктів харчування (а. с. 9-10).

В судовому засіданні відповідач вказувала, що молоко закуплялось у літрах, у звітах, які здавались ОСОБА_1 щомісячно до територіально центру, закупівля молока також відображалась у літрах. Жодних зауважень щодо понаднормового використання молока не було.

Оскільки в 1 літрі молока 1030 грам молока, то щоденно на одну людину використовувалось близько 464 гр. молока, що є більшим норми визначеної технологічною картою.

При цьому слід зауважити, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1 збільшення використання молочних продуктів на одну людину було здійснено нею за погодження з керівництвом територіального центру, з врахуванням віку осіб, які перебували у центрі та їхнього бажання щодо вживання у більшій кількості молочних страв. Такі доводи відповідача не спростовані належними та допустимими доказами.

Такі дії керівництва Центру у повні мірі узгоджуються з приписами, які викладені у Збірнику рецептур національних страв і кулінарних виробів для підприємств громадського харчування всіх форм власності відповідно до яких керівник підприємства, що здійснює діяльність у сфері громадського харчування має право самостійно заміняти у рецептурах відсутні види сировини та продуктів або додатково включати їх у необхідних кількостях, не погіршуючи смакових властивостей страв.

За таких обставин суд першої інстанції підставно, пославшись у своєму рішенні на ст. 60 ЦПК України, відмовив в позові, вважаючи, що позивач не довів порушення своїх в результаті протиправних дій відповідача.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та наведеним вимогам закону.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права як позивача так і відповідача, вина якої у заподіянні ОСОБА_2 центру соціального обслуговування Рожищенського району Волинської області шкоди у звязку з неналежним виконанням своїх посадових обовязків не доведена.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають, оскільки є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства та обставин справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 центру соціального обслуговування Рожищенського району Волинської області відхилити, а рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 23 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: