Справа № 638/130/15-ц
Провадження № 2/638/2239/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого, судді - Гайдук Л.П.

при секретарі - Говор Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Платинум банк» про стягнення пені та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ "Платінум банк" про стягнення пені та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 грудня 2013року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Готівка щомісяця» № 00223385, відповідно до якого позивач передав банку суму в розмірі 5000 доларів США з відмовою від автоматичної пролонгації та датою повернення 27 грудня 2014року. 29 грудня 2014року банк не виконав свої зобов*язання у передбачений договором строк, позивач письмово вернувся до банку із заявою про видачу коштів, однак лише 28.01.2015року йому був повернутий влад в розмірі 5000,00 доларів США. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь пеню та моральну шкоду в розмірі 28 459грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, надав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, а також заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що 29.12.2014р. позивачу був повернутий банківський вклад в розмірі 5000 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку, оскільки днем повернення вкладу був вихідний день та дані грошові кошти були перераховані на його поточний банківський рахунок з депозитного рахунку у відповідності до вимог договору. Вимоги позивача стосовно стягнення пені також є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки неустойка у вигляді пені в якості забезпечення виконання банку грошових зобов*язань за договором його умовами не передбачалась, то і правових підстав для її стягнення немає. Окрім того, відповідно до Постанови правління Національного Банку України від 01.12.2014року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютних ринках» було введено обмеження стосовно видачі грошових коштів в межах до 15000гривень на добу, тому позивачу в установлених межах була виплачена сума вкладу. Стосовно стягнення моральної шкоди в розмірі 100грн., відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки моральна шкода відшкодовується особою за наявності її вини, а позивач не надав доказів порушення працівниками банку вимог законодавства України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним:

25.12.2013року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 00223385 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» з щомісячною виплатою відсотків та подовженням строку зберігання.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 договору банк приймає від вкладника на вкладний рахунок № 6502 грошову суму в розмірі 5000 доларів США та зобов*язується повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом на умовах та у порядку, передбаченому договором.

Строк зберігання вкладу: з дати укладання Договору до дати повернення вкладу 27.12.2014року (п. 2.2. договору).

П.2.3. відсоткова ставка за вкладом встановлена в розмірі 12% річних. Нарахування відсотків здійснюється щомісячно в останній банківській день місяця та в дату повернення вкладу. Зазначена відсоткова ставка є фіксованою та не змінюється протягом першого строку розміщення вкладу.

Сплата нарахованих відсотків здійснюється щомісячно в перший банківський день кожного календарного місяця та при поверненні вкладу шляхом перерахування банком коштів на картковий/поточний рахунок вкладника НОМЕР_1. (п.3.1. договору).

Відповідно до п.3.1 Основних умов банк зобов*язаний повернути вклад та нараховані відсотки в дату повернення вкладу, вказану в договорі. В разі, якщо днем повернення вкладу є вихідний або святковий день, вклад повертається наступного за ним банківського дня.

П.3.1. договору про розміщення вкладу «готівка щомісяця» від 25.12.2013року сума вкладу, а також нарахованих відсотків повертається на картковий/поточний рахунок НОМЕР_1 вкладника, відкритий в банку.

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вклад в розмірі 5000 доларів США останньому було перераховано з його депозитного рахунку у відповідності до умов п.3.1 договору №00223385 «готівка щомісяця»на картковий/поточний рахунок НОМЕР_1, відкритий в банку в перший робочий банківський день, тобто 29.12.2014року.

Таким чином, з моменту перерахування коштів на банківський рахунок НОМЕР_1 між сторонами припинені правовідносини з банківського вкладу та виникли правовідносини з банківського рахунку, які регулюються положеннями глави 72 Цивільного кодексу України та умовами договору від 16.08.2013року.

Так, предметом договору від 16.08.2013року є обов*язок банку приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту для зберігання та здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів, в тому числі банк виконує розпорядження клієнта про перерахування та видачу відповідних сум з рахунку та проводить інші операції по рахунку.

29.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про порушення банком своїх зобов,язань за договором №00223385 «готівка щомісяця» та негайного повернення його вкладу в розмірі 5000 доларів США та нарахованих відсотків за останній місяць.

Згідно до положень ст.1068 ЦК УКраїни банк зобов*язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходженя до банку відповідного розрахункового документу, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Надаючи оцінку зверненню ОСОБА_1 до керівника відділення №2 ПАТ «Платінум банку» про невідкладну видачу вкладу суд приходить до висновку, що дане звернення не є розпорядженням клієнта за договором банківського рахунку для фізичних осіб від 16.08.2013року, який укладено між сторонами про видачу йому готівки з каси банку та поверення коштів з данного банківського рахунку. Так, в ньому йде мова про поверення коштів за договором про розміщення вкладу «готівка щомісячно», який на думку суду є виконаним та кошти переведено своєчасно та належним чином на його банківський рахунок.

Відповідно до п.2.2 договору від 16.08.2013року банк виконує операції по рахунку лише за дорученням клієнта або на підставах платіжних вимог стягувачів.

Доручення позивача ОСОБА_1 до банку про видачу йому готівки з каси банку з його банківського рахунку, на які відповідач перерахував йому кошти, позивач суду не надав.

Окрім того, відповідно до ст.7-1 Закону України «Про Національний Банк України» в редакції від 28.12.2014року Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Наявність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, а також обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, підтверджується відповідним рішенням Ради з фінансової стабільності, повноваження якої визначаються указом Президента України.

Також, відповідно до ст.66 Закону України «Про банки та банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах:

I. Адміністративне регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків.

II. Індикативне регулювання: 1) встановлення обов'язкових економічних нормативів; 2) визначення норм обов'язкових резервів для банків; 3) встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; 4) визначення процентної політики; 5) рефінансування банків; 6) кореспондентських відносин; 7) управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; 8) операцій з цінними паперами на відкритому ринку; 9) імпорту та експорту капіталу.

Відповідно до Постанови НБУ від 01.12.2014 № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України Із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 799 від 08.12.2014р., № 22 від 15.01.2015р., № 130 від 24.02.2015р. Ураховуючи суспільне політичне напруження, невизначеність щодо подальшого розвитку ситуації, а також беручи до уваги економічні проблеми, пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території України, з метою врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України та недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму, керуючись статтею 387Господарського кодексу України, статтями 6, 7, 15, 25, 33, 44, 45, 55, 56 та розділами IV, V, VIII Закону України "Про Національний банк України", статтями 66, 67 та главою 11 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статтями 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", Законом України "Про благодійну діяльність та благодійні організації", розділами II та III Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Правління Національного банку України постановило у п. 9 даної постанови про те,що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості.

Відповідно до положень ст.550 ЦК України кредитор не має права на неустойку у випадку, якщо боржник не відповідає за порушення зобов*язання.

Згідно до положень ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов*язання звільняється від відповідальності якщо вона докаже, що це порушення відбулось внаслідок випадку або непереборної сили.

Діючим законодавством поняття непереборної сили визначено у Законі України від 24.06.04 г. № 1877-IV «Про державну підтримку сільського господарства України»: обставини непереборної сили - це обставини, що виникли внаслідок прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для суб'єктів аграрного ринку згідно із законодавством, або ті, що виникли внаслідок стихійного лиха, у тому числі пожежі, повені, посухи, заморозків, граду, землетрусу, військових дій або суспільних збурень, а також з інших обставин, які не могли бути керованими стороною договору (контракту), включаючи втрату врожаю або його частини внаслідок несприятливих погодних умов, раптового припинення поставки води, тепла, електроенергії, нафтопродуктів чи газу, не пов'язаного з несплатою їх вартості.

Видання НБУ України вищезазначеного нормативно-правового акту, який забороняв комерційним банкам видавати готівку не більш ніж 15000 гривень на добу ,на думку суду є непереборною силою та позбавляє відповідача від сплати неустойки.

Ця позиція підтверджується низкою нормативно-правових актів, серед яких: Закон України від 15.09.95 р. № 327/95-ВР «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» (далі - Закон № 327); постанова Правління НБУ від 19.03.03 р. № 114 «Про затвердження Положення про депозитарну діяльність» та інші.

За вищезазначених підстав суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов*язання.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то відмовляючи в позові в цій частині суд виходить з наступного .

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода,спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями або бездіяльністю відшкодовується спричинившою його особою при наявності вини, окрім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

При вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. N 4 ( v0004700-95 ) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виробника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку про відсутність винних дій з боку відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11,15,32, 57-60, 113, 212- 215, ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 550, 610, 611, 617, 631, 1068 ЦК України, Законом України «Про Національний банк України», Законом України «Про банки та банківську діяльність» Закон України від 15.09.95 р. № 327/95-ВР «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» (далі - Закон № 327); постанова Правління НБУ від 19.03.03 р. № 114 «Про затвердження Положення про депозитарну діяльність», Постановою НБУ від 01.12.2014 № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» Із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 799 від 08.12.2014, № 22 від 15.01.2015, № 130 від 24.02.2015, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Платінум банк» про стягнення пені та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя: