Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/8293/13-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 19 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 30 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила встановити нікчемність договору купівлі-продажу від 26.12.2012 року, за яким ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 у м.Житомирі та застосувати наслідки нікчемності правочину. В подальшому позивачка свої вимоги змінила, просила визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу з підстав невідповідності його вимогам закону (а.с.28-30). В ході розгляду справи представником позивачки подано ще одну заяву про зміну підстав позову. Зокрема, про визнання недійсною оспорюваної угоди у зв"язку з тим, що на час укладення договору продавець ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с.153). Така заява прийнята судом.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 30 грудня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

У поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення позову, посилаючись на неповне з"ясування судом всіх обставин справи. Зокрема, вважає, що суд не витребував всіх доказів про психічний стан здоров"я ОСОБА_4

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 4 вересня 2001 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 ? частину квартири АДРЕСА_1

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2 жовтня 2008 року позивачка ОСОБА_3 є власником 9/16 частин цієї ж квартири (а.с.18-19).

Разом з тим, рішенням Корольовського райсуду м.Житомира від 15.06.2012 року право власності на належне позивачці майно визнано за ОСОБА_4 в порядку набувальної давності (а.с.12-13).

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_1 частин якої належали позивачці, відповідачці ОСОБА_5 (а.с.190-191).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 січня 2013 року було скасовано рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 15.06.2012 року та ухвалено нове - про відмову в позові (а.с.8-9).

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Проте в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення.

В даному випадку апеляційний суд вважає можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не узгоджується з вимогами закону.

Так, згідно з ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Відповідно до діючого цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст.215-235 ЦК), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст.330,338 ЦК).

За загальним правилом підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК (ч.1 ст.215 ЦК).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ст.216 ЦК).

Згідно зі ст.330 ЦК якщо майно, відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК майно не може бути витребуване у нього.

За приписами ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання в розумінні ст.388 ЦК можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

За змістом вказаної норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК.

Така правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі №6-146 цс., яка згідно зі ст.360-7 ЦПК є обов"язковою для всіх судів.

За наведених обставин спосіб захисту порушеного права, обраний позивачкою, суперечить вимогам закону. Проте суд на це уваги не звернув.

У зв"язку з цим та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги про неповне з"ясування судом всіх обставин справи в даному випадку правового значення не мають.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд,- в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 30 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: