Справа № 161/4887/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/159/15 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про визнання нечинним рішення Луцької міської ради та недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про визнання нечинним рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року № 29/34 та недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.10.2008 року відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, покликаючись на незаконність рішення суду першої інстанції просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,0301 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 була ОСОБА_8 - мати позивача ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_8, позивач ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину та 07.05.2009 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно(6,11).

Власником квартири АДРЕСА_2 була ОСОБА_1, з 21.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу - відповідач ОСОБА_5 і з 27.10.2011 року на підставі договору купівлі-продажу власником квартири, яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,0102 га, є відповідач ОСОБА_6(а.с.23,24,108).

На підставі рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року №29/34 ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_2 та 17.10.2008 року видано Державний акт серії ЯД № 330133(а.с.108).

З 27.10.2011 року власником земельної ділянки площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу є ОСОБА_6, про що в Державному акті серії ЯД № 330133, виданому попередньому власнику земельної ділянки ОСОБА_5 17.10.2008 року, зроблено відповідну відмітку(а.с.108).

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права є об'єктом судового захисту і саме наявність такого права зумовлює виникнення спору між сторонами.

Підставами визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до п.п. а, б ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу

Згідно п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність відповідно до порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначеного ст. 118 Земельного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 2038, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2710, з 27.12.1999 року власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,0301 га була ОСОБА_8, а з 07.05.2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1200 є ОСОБА_2.

Згідно рішення Луцької міської ради № 29/34 від 23.07.2008 року "Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та надання в оренду" та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 330133, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 25, власником земельної ділянки на АДРЕСА_2 площею 0,0102 га був ОСОБА_5, а з 13.08.2012 року на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2011 року за реєстром № 1638 є ОСОБА_6

Відповідно до акту погодження в натурі зовнішніх меж землекористування від 19.06.2007 року (а.с. 22) вбачається, що ОСОБА_5 було погоджено зовнішні межі землекористування з суміжними землекористувачами, в тому числі і з ОСОБА_8

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що видачею державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 17.10.2008 року не були порушені права позивача, до якої право всласності на земельну ділянку перейшло 07.05.2009 року в порядку спадкування, а тому обґрунтовано відмовив в позові.

Доводи апелянта про наявність у неї порушенного права обгрунтовуються порушенням, на її думку, норм земельного законодавства, земельних прав її матері і після переходу до неї у власність земельної ділянки вона має право захищати ці права. Проте такі доводи є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення прийняте та державний акт на право власності на земельну ділянку виданий в межах повноважень та у спосіб визначений законом і не порушує права позивача ОСОБА_8

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала про те, що з державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.10.2008 року вбачається, що ОСОБА_5 передана у власність земельна ділянка, яка перебувала у спільному користуванні. Проте відповідно до кадастрового плану даної земельної ділянки, опису меж не зазначено земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні.

Крім того, при видачі державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_8 в плані та описі меж земельної ділянки не зазначено земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1. Позивач на даний час є власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування цих квартир, господарських будівель і споруд. Належних та допустимих доказів про неможливість проходу до належних позивачці на праві власності квартир по земельній ділянці, яка належить останній, а також що прохід до будинку можливо влаштувати тільки на земельній ділянці, переданій у власність ОСОБА_5 позивач суду не надала.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Отже рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді