У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали заяви Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання спадщини відумерлою,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до висновку, що вона (заява) подана з порушенням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту, а тому підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, виходячи з наступних підстав.

Стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється, з дотриманням порядку, встановленого частинами другою і третьою статті 11-1 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається визначеному судді.

Як вже зазначалося вище, заявник звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Порядок та підстави звернення до суду із вказаними заявами, а також порядок їх розгляду врегульовано Главою 9 ЦПК України

Так, зокрема статті 274, 275 ЦПК України визначають, що заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У заяві про визнання спадщини відумерлою повинно бути наведено відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Як вбачається зі змісту вказаних норм чинного цивільного процесуального закону, у випадку звернення із заявою до суду про визнання спадщини відумерлою законодавцем на заявника покладено виконання ряду вимог, зокрема останній повинен навести докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю.

За приписами статей 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 182, 334 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З системного аналізу вказаних норм чинного законодавства України з врахуванням характеру поданої до суду заявником заяви (про визнання спадщини відумерлою), можна зробити висновок, що належними та допустити доказами для розгляду даної справи, які свідчили б про належність майна спадкодавцю є саме письмові докази, а саме відповідні відомості із Державного реєстру прав або правовстановлюючі документи на нерухоме майно, зокрема Свідоцтво про право власності, які були зареєстровані у встановленому законом порядку у відповідному БТІ.

Мною ж встановлено, що заявником при зверненні до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою таких доказів не надано.

Мною не можуть бути взяті до уваги його посилання на те, що діючим на той час законодавством не передбачалося здійснення інших дій для набуття права власності на кооперативну квартиру та її оформлення, як лише сплата суми пайового внеску, оскільки як діючим законодавством на момент виникнення правовідносин так і на даний час, Довідка про сплату пайового внеску не вважалася правовстановлюючим документом, а була лише підставою для видачі відповідного Свідоцтва про право власності, яке в свою чергу підлягало реєстрації у відповідному БТІ.

Крім того, слід зазначити, що оскільки статтею 275 ЦПК України лише визначено вимоги, які ставляться до змісту заяви, однак не визначено вимог, які ставляться до її форми, а тому вважаю за необхідне в даній частині застосувати положення ст.ст. 119-120 ЦПК України.

Статті 119 та 120 ЦПК України встановлюють обовязкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обовязок дотримання яких покладається на позивача.

Так стаття 119 ЦПК України, визначає, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно ст. 120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

З аналізу вказаних норм ЦПК України можна зробити висновок, що на позивача (заявника) законодавцем покладено обовязок предявлення до суду саме оригіналу позовної заяви (заяви).

В той же час при дослідженні поданої до суду заявником заяви мною встановлено, що вона викладена на бланку органу державної влади, який (бланк) є в свою чергу копією, в той же час остання її сторінка містить оригінальний підпис уповноваженої особи заявника.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана юридичною особою або фізичною особою підприємцем справляється судовий збір в розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01.01.2015 року в Україні встановлено мінімальну заробітну плату в розмір 1 218,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також характер поданої до суду заявником заяви, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження, за її подачу заявник повинен був сплати судовий збір в розмірі 609, 00 грн.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснив, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Мною ж встановлено, що заявником незважаючи на вимоги ч. 5 ст. 119 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» та розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не надано до суду відповідного документу, що підтверджує сплату судового збору у вищезазначеному розмірі.

З врахуванням вищевикладеного, приходжу до висновку про доведеність тієї обставини, що заява не може вважатися такою, що відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту.

Стаття 121 ЦПК України визначає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, ст.ст. 182, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 6 ЗУ «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 3, 11, 79, 118, 119, 120, 121, 274, 275 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання спадщини відумерлою - залишити без руху.

Надати заявнику строк в 5 (пять) днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Розяснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали в указаний термін, матеріали заяви будуть вважатись неподаними і повернуті йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1