Справа № 357/9295/14 Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/1248/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній
Категорія 18 04.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Воробйової Н.С..,

за участю секретаря Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання положень договору несправедливими та зміну умов правочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

у липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання несправедливими положень пунктів 2.1.3 та 3.4 Додаткового договору до Кредитного договору № CNL-ОВВ/046/2007 від 15 серпня 2007 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 15.08.2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір №CNL-ОВВ/046/2007, відповідно до умов якого банк передав, а вона отримала 40 500 доларів США ( 204 525,00 гривень в еквіваленті до валюти України гривні за курсом НБУ станом на 15.08.2007 року - 5,05 грн. за 1 долар) на споживчі цілі, які зобов'язалась повертати відповідно до умов договору.

20.12.2011 року між сторонами було розглянуто питания щодо можливості припинення кредитного зобов'язання шляхом оплати позивачем ОСОБА_1 єдиним платежем наперед узгодженої з відповідачем суми у pозмірі 40 881,12 доларів США (еквівалентна сумі 326 440,56 грн. за курсом НБУ станом на 20.12.2011р. - 7,98 грн. за 1 дол. США). При цьому, позивачка вважала, що погашення кредитної заборгованості буде відбуватись шляхом передачі відступного, адже списания безнадійної кредитної заборгованості (прощения боргу) сторонами не розглядалося.

Однак, на момент оформлення додаткової угоди щодо припинення кредитних зобов'язань, відповідач надав позивачу для підписання Додатковий договір, в якому вказувався пункт щодо списання (прощення) боргу в сумі 10 454,65 доларів США.

Уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивачка ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким визнати положення пунктів 2.1.3 та 3.4. Додаткового договору до Кредитного договору №CNL-ОВВ/046/2007 від 15.08.2007 року такими, що порушують права позивача. Змінити положення пункту 2.1.3 Додаткового договору до Кредитного договору №CNL-ОВВ/046/2007 від 15.08.2007 року та викласти його у наступній редакції: «За умови сплати Позичальником коштів, зазначених у п. 2.1.1 цього Додаткового договору, Позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед кредитором у повному обсязі». Визнати положення п. 3.4 Додаткового договору до Кредитного договору №CNL-ОВВ/046/2007 від 15.08.2007 року - недійсним.

Обгрунтовуючи уточнений позов, позивачка вказала, що умови п. 2.1.3 додаткового договору є несправедливими, оскільки їx наслідком був істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на її шкоду як споживача, тому що у перерахунку на національну валюту сума відступного, з урахуванням вже сплачених сум, значно перевищували розмір отриманої суми кредиту. Так, під час укладення кредитного договору у 2007 році вона отримала 204525 грн. - суму, еквівалентну 40500 доларів США (5,05 грн. за 1 долар США за курсом НБУ станом на 15.08.2007 р.), а при укладенні додаткового договору 20.12.2011 р. оплатила відповідачу значно більшу суму - 326440,56 грн., еквівалентну 40500 доларів США за курсом НБУ станом на 20.12.2007 р. (7,98 грн. за 1 долар США). Окрім того, до підписання додаткової угоди вона вже оплатила банку 10850,76 доларів США.

Вважає також, що, включивши п.3.4 до додаткового договору, відповідач здійснив нечесну (агресивну) підприємницьку практику, тому що, будучи обізнаним про її скрутне матеріальне становище i отримавши надприбутки, переклав на неї податкове навантаження на суму прощеного боргу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року позов задоволено частково. Виключено пункт 3.4 з Додаткового договору від 20.12.2011 р. до кредитного договору № CNL-0BB/046/2007 від 15.08.2007 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "ОТП Банк".

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПАТ ОТП Банк звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального права.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що своїм підписом ОСОБА_1 у Додатковому договорі № 1 засвідчила своє добровільне волевиявлення та розуміла наслідки вчинення такого правочину і обсяг його зобов'язань, а також жодних заперечень на момент укладення договору не висловлювала. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги положення п/п «д» п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України. Вважає, що банк правомірно включив п. 3.4 в Додатковий договір № 1 до кредитного договору, положеннями якого ОСОБА_1 стверджує, що вона повідомлена про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації, оскільки кредитні зобов'язання між ОСОБА_1 та Банком були припинені внаслідок анулювання (прощення) боргу.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про захист прав споживачів», та прийшов до висновку, що пункт 3.4 Додаткового договору є несправедливим і підлягає виключенню з додаткового договору як недійсний, так як позивачка, виконавши свої зобов'язання перед банком, повернула йому суму більшу, ніж була отримана нею в якості кредиту, тобто, збільшення загального майнового стану чи приросту активів у тій чи іншій формі у розумінні положень ст. 14, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164 ПК України у позивача не відбулося, а відтак, об'єкт оподаткування відсутній. Крім того, позивачка під час укладення додаткового договору спеціальними знаннями в галузі податкового законодавства не володіла.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Як встановлено судом, 15.08.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №CNL-ОВВ/046/2007, відповідно до якого банк передав, а позивач отримала 40500 доларів США на споживчі цілі, які зобов'язалась повернути до 14.08.2022 року та сплатити проценти за користування, а також інші необхідні платежі.

Згідно пунктів 2.1.1-2.1.3 додаткового договору № 1 до кредитного договору №CNL-0BB/046/2007 від 15.08.2007 року, сторони домовились про умови припинення кредитного договору шляхом погашения боржником боргових зобов'язань в poзмірі 40 881,12 доларів США, сплати витрат кредитора на ведення претензійно-позовної роботи в pозмірі 1820 грн. та скасування всієї суми пені, що була нарахована до моменту укладення додаткового договору.

Згідно п.3.4 додаткового договору, підписанням додаткового договору позичальник підтвердив, що кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Сторонами визнається, що умови п.2.1.3 додаткового договору виконані сторонами у повному обсязі 20.12.2011 р.

Тобто, кредитні зобов'язання між сторонами були припинені внаслідок дострокового погашення позивачем боргових зобов'язань за кредитним договором та процентах за користування кредитом, та анулювання (прощення) боргу та скасування суми пені, що була нарахована до моменту укладення додаткового договору, що зазначено в додатковому договорі № 1 п. 2.1.3.

Відповідно до п/п 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування платника податку - резидента є, зокрема, загальний місячний оподатковуваний дохід.

Згідно положень п/п «д» п. 164.2.17 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині виключення пункту 3.4 з Додаткового договору № від 20.12.2011 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованим, ухваленим на основі неповного і всебічно не з'ясованих обставин справи, на які посилається сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених відповідними доказами, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання несправедливими умов п. 2.1.3 Додаткового договору № 1, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обгрунтованим, а тому в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст. ст. 605, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 163, 164 Податкового кодексу України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство «ОТП Банк» - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвали в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про виключення пункту 3.4 з Додаткового договору від 20.12.2011 року до кредитного договору № CNL-OBB/046/2007 від 15.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: