Провадження № 2/127/9/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Бойко В. М.,

за участю секретаря Музики А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном з вимогами зобов'язати ОСОБА_2 відновити усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ОСОБА_1 криницею, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом вилучення із криниці двох водяних насосів. Заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ОСОБА_1 криницею, що розташована по АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що згідно договору купівлі - продажу укладеного 06.06.2001 року ОСОБА_1 набув у власність цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А» з прибудовами, ракушечний, обкладений цеглою, загальною житловою площею 45,8 кв.м., сарай «Б», «В», «а1», «б», льох «п/Б», вбиральня «Д», гараж «Е», огорожа №1-3, криниця №4. Зазначений вище договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_3 та зареєстровано у Вінницькому обласному об'єднанні бюро технічної інвентаризації 14.06.2001 році за №13926.

Позивач вказує, що на підставі рішення 40 сесії 5 скликання Вінницької міської ради від 30.10.2009 року за №2556 ОСОБА_4 було передано безплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1. На відповідній земельній ділянці розміщено об'єкти нерухомості, які належать позивачу на праві власності згідно договору купівлі - продажу від 06.06.2001 року, в тому числі і криниця №4.

Позивач зазначає, що за усною домовленістю, він надавав можливість ОСОБА_2 користуватись криницею для власних потреб з метою споживання питної води, проте, після того як відповідачем було встановлено два водяних насоси між сторонами виник конфлікт з приводу користування та розпорядження криницею, яка на думку позивача належить йому на праві власності.

В заяві від 24.12.2014р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати ОСОБА_5 відновити усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ОСОБА_1 криницею, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом вилучення із криниці двох водяних насосів. Заборонити ОСОБА_5 чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ОСОБА_1 криницею, що розташована по АДРЕСА_1.

Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти визнання позову заперечував, додатково вказавши, що у технічному паспорті виданому КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_2, відповідачу належить ? криниці, 11.11.2014р., комісією квартального комітету «Малі Хутори-Центр» було встановлено, що з часу влаштування криниці в 1997р. вона перебувала у спільному користуванні двох сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але після продажу останніми будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4 між ними виник конфлікт, викликаний неправомірними діями позивача. Представник відповідача вказав, що позивач не довів, що вказана криниця розташована на його земельній ділянці.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається із договору купівлі- продажу посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_3 від 06.06.2001 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А» з прибудовами, ракушечний, обкладений цеглою, загальною житловою площею 45,8 кв.м., сарай «Б», «В», «а1», «б», льох «п/Б», вбиральня «Д», гараж «Е», огорожа №1-3, криниця №4, що також підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок. ( а с. 5-8)

Згідно державного акту серія: ЯК, № 772543 позивачу на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1.( а. с. 9)

Судом встановлено, що сторони спору звертались до органів внутрішніх справ з приводу неправомірних дій зі сторони позивача та відповідача щодо користування криницею, що підтверджується відповідними листами. ( а. с.10, 43)

Суд бере до уваги, що згідно технічного паспорту на будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 від 09.07.2003р. виданого начальником ВООБТІ відповідачу по справі належить ? спірної криниці.( а. с. 35-37), що спростовує доводи позивача про те, що криниця належить лише йому на праві власності.

В судовому засіданні досліджувались матеріали інвентаризаційної справи на будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1, з якої вбачається, що спірна криниця розташована на межі з суміжною ділянкою.

В судовому засіданні допитувався спеціаліст КП «ВМ БТІ», який вказав, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи спірна криниця знаходиться на межі двох земельних ділянок по 1-му провул. Трублаїні 10 та 12, а тому належить сторонам спору по ? частки. Спеціаліст пояснив, що дану криницю зазначено в договорі купівлі- продажу від 06.06.2001р. на підставі довідки- характеристики, в якій перераховано об'єкти, що знаходяться на земельній ділянці і з якої зовсім не випливає, що криниця належить лише позивачу.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав.

Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Ч.1 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а відповідно до ч.3 cт. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі по суду вимагати усунення дії яка порушує право.

Ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Судом встановлено, що спірна криниця знаходиться на межі земельних ділянок, будинковолодінь АДРЕСА_1 проте, між сторонами спору не встановлений порядок користування ділянкою, в процесі розгляду даної цивільної справи встановлено, що позивачу та відповідачу належить по ? спірної криниці, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи, про що вказано вище.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 27, 29, 311, 317, 319, 320,321, 358, 391, Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: