У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мазур Л.М., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа - Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла, і зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до ОСОБА_6, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про заборону відчуження житла, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла, і зняття з реєстраційного обліку, в якому посилалася на те, що постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1, в я <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_244/ed_2014_04_17/pravo1/T052623.html?pravo=1>кій також зареєстровані її малолітні діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, стосовно <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843454/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>яких її позбавлено батьківських прав у жовтні 2012 року за рішенням суду, а дітей було влаштовано до сімейних форм виховання. Посилаючись на те, що фактично діти не проживають <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843460/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>в спірній квартирі з 2011 року і після їх усиновлення втратили право на проживання і користування житлом, просила на підставі ст. ст. 167, 232, 234 СК України визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843454/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>такими, що втратили право проживання за адресою спірної квартири, та зняти їх з реєстрації місця проживання.

У грудні 2014 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила накласти заборону на відчуження спірної квартири.

На обґрунтування своїх вимог районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району посилалася на те, що розпорядженням голови районної адміністрації по Комунарському району від 03 червня 2011 року за малолітніми дітьми ОСОБА_6 було закріплено право на житло в спірній квартирі до їх повноліття. Посилаючись на те, що позивач ОСОБА_6, яка позбавлена батьківських прав, має намір продати квартиру, районна адміністрація просила суд накласти заборону на її відчуження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 ро<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_17/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>у, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6. і зустрічного позову рай <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>онної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій в частині вирішення первісних позовних вимог із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року ОСОБА_6, 1990 року народження, позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_8, 2007 року народження, і ОСОБА_9, 2008 року народження. Рішенням суду встановлено, що малолітні діти ОСОБА_6 з квітня 2010 року перебувають у комунальній установі «Сонечко», з березня 2011 року мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а. с. 14-16).

Головою районної адміністрації по Комунарському району м. Запоріжжя прийнято розпорядження від 03 червня 2011 року № 140р щодо реєстрації місця проживання малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1, та заборонено без згоди органу опіки та піклування Комунарської районної адміністрації проводити дії щодо зняття з реєстрації місця проживання дітей, відчуження та будь-які інші дії щодо вказаного до набуття дітьми повноліття (а. с. 71).

Згідно з листом Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 15 травня 2014 року № Ч-105/01-16 встановлено, що дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, і улаштовано до сімейних форм виховання. За дітьми закріплено право проживання за адресою спірної квартири (а. с. 17).

Згідно з інформацією від 30 жовтня 2014 року № 01-10/1807, наданою суду Службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, встановлено, що діти: ОСОБА_8, 2007 року народження, та ОСОБА_9, 2008 року народження, згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у 2012 році усиновлені громадянами України (а. с. 53).

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що збереження права користування житлом за дітьми позивача, стосовно яких вона позбавлена батьківських прав, відповідає їх інтересам, а їх усиновлення не є достатньою підставою для задоволення позову, оскільки до їх повноліття таке усиновлення може бути визнано недійсним, та дійшов висновку про те, що незалежно від статусу дітей - усиновлені, вони не можуть бути визнані такими, що втратили право проживання за адресою спірної квартири.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя (ст. 207 СК України).

Якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз'єднані при їх усиновленні (ч. 1 ст. 210 цього Кодексу).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров'я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров'я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

Правові наслідки усиновлення визначені у ст. 232 СК України, яка передбачає, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням (абз. 1 ч. 1 цієї статті).

З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини (ч. ч. 3, 4 цієї статті).

Сімейним кодексом України передбачено єдиний випадок збереження прав дитини, які вона мала до усиновлення - дитина, яка усиновлена, зберігає права на пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, які вона мала до усиновлення (ст. 234 цього Кодексу).

Суди попередніх інстанцій не врахували, що усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя на підставі рішення суду - при дотриманні всіх умов, встановлених Сімейним кодексом України, а також здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини, рішення суду про усиновлення є чинним, та залишили поза увагою правові наслідки усиновлення, внаслідок чого дійшли неправильного висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм матеріального права в частині вирішення первісних позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року в частині позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла, і зняття з реєстраційного обліку та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині правильність рішення суду першої інстанції не перевірялося в апеляційному порядку, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року в частині позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла, і зняття з реєстраційного обліку та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук