Справа № 740/3909/15-ц
Провадження № 2/740/1228/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Гордієць Л.В.,

при секретарі Носилевській О.В.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, його представника - адвоката ОСОБА_4, представника третьої особи з органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міськради ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 (в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1), треті особи: Ніжинський міжрайонний відділ управління ДМС України в Чернігівській області; орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

В С Т А Н О В И В:

В позові до суду позивачі зазначили, що вони мають у приватній власності по 1/2 частині двокімнатну квартиру за №3 розташовану у мікрорайоні Залізничник, будинку за №3, м.Ніжина, Чернігівської області.

24.07.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб.З часу одруження ОСОБА_3 почав проживати за адресою відповідача.

31.05.2011 року в шлюбі народився син, ОСОБА_7, який за згодою батьків та ОСОБА_1 16.06.2011 року був зареєстрований в мікрорайоні Залізничник в будинку №3 кв.3 м.Ніжина, Чернігівської області, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 планували проживати за вказаною адресою.

З червня 2012 року рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано.

Малолітній ОСОБА_7 за місцем реєстрації не проживає з часу реєстрації, перешкод щодо користування житловою площею вони йому не чинили, його особисті речі в зазначеному помешканні відсутні.Його місцем помешкання на даний час є квартира АДРЕСА_1.

Факт того, що малолітній ОСОБА_3О проживає в належних умовах та за адресою відповідача підтверджується актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Ніжинської міської ради та актами про відсутність користувача житлового будинку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За вказаних умов вони не мають змоги належним чином користуватись належною їм власністю, сплачують житлово-комунальні послуги з розрахунку кількості мешканців, що в свою чергу є порушенням їхніх прав.

В позові до суду просили визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим в мікрорайоні Залізничник АДРЕСА_2 м.Ніжина, Чернігівської області.

В подальшому, представники позивачів письмово уточнили позовні вимоги та просили усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачка ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом в якому зазначила, що з часу одруження з ОСОБА_3 вони за спільні сімейні кошти займалися поточним ремонтом квартири за адресою: м.Ніжин, мікрорайон Залізничників, 3, кв.3.

За даною адресою і по даний час залишаються її особисті речі, придбані нею до одруження меблі та холодильник.

З часу народження сина, з полового будинку вона не могла потрапити до квартири ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_3 відібрав в неї ключі.

З часу розлучення з ОСОБА_3 вона намагалася потрапити до спірної квартири, але її не допускали та чинили перешкоди.

На даний час її особисті речі знаходяться в спірній квартирі.Факт вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою буде підтверджено показами свідків в суді.

В позові до суду просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її та сина, ОСОБА_7 до житлового приміщення за адресою: м.Ніжин, мікрорайон Залізничник, 3 кв.3.

В суді позивач ОСОБА_3, його представник адвокат ОСОБА_4, представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги за обставин викладених вище та просили їх задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили відмовити посилаючись на їх безпідставність.

Представник третьої особи з органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міськради ОСОБА_5 суду пояснила, що на підставі заяви ОСОБА_3 були обстежені умови проживання малолітньої дитини за адресою: мікрорайон Залізничник, 3/3 та за адресою Геологів, 8/33, де фактично проживає дитина.За вказаними адресами умови для проживання дитини є.Було встановлено, що за адресою позивачів дитина не проживає, відсутні її речі та іграшки.

У вирішенні даного спору покладається на суд.

За основним позовом - позивачка ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_6, Ніжинський міжрайонний відділ управління ДМС України в Чернігівській області просили розглянути дану справу у їхню відсутність.

Представник відповідачки за основним позовом ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 також просив розглянути дану справу у його відсутність та до основного позову застосувати строк позовної давності на підставі чого відмовити в задоволенні позову.

Допитані свідки за основним позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду показали, що є сусідами сімї Тоцьких.В квартирі проживає ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3Їм відомо, що у ОСОБА_3 є син, але вони його ніколи не бачили.У квартирі ОСОБА_3 останній ніколи не проживав.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах належить на праві власності квартира №3 в будинку №3 мікрорайону Залізничник м.Ніжина, Чернігівської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

24.07.2009 року між між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб в органах РАЦС.

Від шлюбу зазначені особи мають сина, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

07.12.2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується рішенням Ніжинського міськрайонного суду, Чернігівської області.

Відповідно до довідки станції Ніжин, яка видана ОСОБА_3, у тому що він дійсно проживає та зареєстрований у вказаній вище квартирі, а також в квартирі зареєстрована та проживає його мати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєстрований син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.06.2015 року малолітній ОСОБА_7, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 і для дитини створені належні умови для проживання.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.07.2015 року за адресою м.Ніжин, мікрорайон Залізничник, 3/3 малолітній ОСОБА_7 не проживає, дитячі речі та іграшки відсутні.

Відповідно до актів про відсутність користувача житлового будинку від 11.02.2015 року та від 14.08.2015 року в квартирі №3 будинку №3 мікрорайону Залізничник в період з 11.02.2015 року по 14.08.2015 року було відсутнє проживання користувача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, речі, що могли належати останньому не виявлено.

Відповідно до вимог основного позову , на підставі приписів ч.2 ст.405 ЦК України - член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, позивачі мають бажання зняти з реєстрації малолітнього ОСОБА_7 на житловій площі в квартирі №3, будинку №3 мікрорайону Залізничник м.Ніжина.

Проте, суд вважає, що малолітня дитина позивача ОСОБА_3 за основним позовом не може самостійно реалізувати своє право на користування житлом за місцем реєстрації.

Позивачі за основним позовом не надали суду доказів, яким саме чином реєстрація малолітнього ОСОБА_7 чинить їм перешкоди в користуванні власністю на квартиру.

Також позивачі не надали суду доказів про те, що при знятті з реєстрації малолітньої дитини, останній буде забезпечений житлом і де саме.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 18 Закону України Про охорону дитинства:

Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці;

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Стаття 3 Конвенції про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За приписами ч.4 ст.150 СК України батьки зобовязані поважати дитину.

За приписами ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Тобто, виконання дитиною батьківських настанов має забезпечуватися лише за допомогою методів, які не принижують гідності дитини, не порушують її конституційні права як людини.

Частина 1 ст.160 СК України зазначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Чи є досягнення між батьками про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 за місцем проживання матері в суді не доведено.

Суд вважає, що при зверненні позивачів до суду з основним позовом їх взагалі не цікавить подальша житлова проблема для малолітнього ОСОБА_7.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що основний позов є не обгрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає.

До даних позовних вимог позовна давність не застосовується.

Вимоги зустрічного позову в суді жодним чином не доведені, а тому вони не обгрунтовані і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ч.1 ст.160, ч.4 ст.150, ч.1 ст.155 СК України, Законом України Про охорону дитинства, ст.ст. 64,156 ЖК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволеннні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 (в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1) про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя: