Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/3434/14-ц Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія Дніпроінмед про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія Дніпроінмед про відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія Дніпроінмед про відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія Дніпроінмед про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ЛАА ТРАНС до ОСОБА_2, Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія Дніпроінмед про відшкодування матеріальної шкоди

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, Товариства з Обмеженою Відповідальністю ЛАА ТРАНС на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на автодорозі Київ-Ковель в напрямку м. Києва на 13 км. 163 м. вказаної дороги біля 15.00 год. 06.01.2013 року за участю автомобіля НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_2 під його керуванням, та автомобіля НОМЕР_3 з напівпричіпом, д. н. ВВ 18 32 ХХ, під керуванням ОСОБА_8, йому було заподіяно тілесні ушкодження та пошкоджено його автомобіль. Окрім нього, у автомобілі ВАЗ-210994 знаходились ОСОБА_6, ОСОБА_3 і малолітня ОСОБА_4. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, яку вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17.02.2014 року визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. На момент ДТП страхова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Приватним Акціонерним Товариством Страхова компанія Дніпроінмед (ПрАТ „СК „Дніпроінмед). ОСОБА_1Г в ході розгляду справи уточнив і збільшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10тис.грн., 4 тис. грн. витрат на правову допомогу та 2757,37грн. судових витрат, повязаних з прибуттям до місця розгляду кримінального провадження, з ПрАТ „СК „Дніпроінмед майнову шкоду в розмірі 41634,69 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

ОСОБА_3, ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернулися до суду з окремими позовами та, з посиланням на вказані обставини, просили стягнути:

на користь ОСОБА_3 з ПрАТ "СК Дніпроінмед - 5 000 грн. та з ОСОБА_2П - 10 000 грн. - на відшкодування моральної та 4 000грн. витрат на правову допомогу;

на користь ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 з ПрАТ СК Дніпроінмед - 5 000 грн. та з ОСОБА_2П - 10 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що внаслідок ДТП малолітня ОСОБА_4 отримала легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоровя;

на користь ОСОБА_6, інтереси якої представляє ОСОБА_6, з ПрАТ СК Дніпроінмед стягнути 29 758,52 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 5 000 грн. - моральної шкоди та з ОСОБА_2 - 95 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які по своїй категорії відносяться до тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними в момент їх спричинення та отримала 2 групу інвалідності.

У травні 2014 року ТОВ ЛАА ТРАНС звернулося з позовом до ОСОБА_2, ПрАТ СК Дніпроінмед про стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що є власником автомобіля марки Меrсеdеs-Веns-1844, державний номерний знак НОМЕР_4, та напівпричепа, державний номерний знак НОМЕР_5. У результаті ДТП вказаному автомобілю було завдано матеріальний збиток на суму 31 501,01 грн., а напівпричепу - на суму 3 962,58 грн. Просило стягнути на його користь з ОСОБА_2 500 грн. майнової шкоди, що становить суму франшизи, та з ПрАТ СК Дніпроінмед - 35 963,59 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2:

на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 40 284,72 грн. та 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди;

на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 5 000 грн. кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди;

на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 25 506,81 грн. та 65 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди;

на користь ТОВ ЛАА ТРАНС майнову шкоду в розмірі 35 463,59 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає характеру та обсягу її заподіяння. Вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув матеріальну шкоду з ОСОБА_2, хоча таких вимог до неї не предявлялось. Зазначає, що про страховий випадок, який стався 06.01.2013 року ОСОБА_2 повідомила страховика спочатку телефоном, а 08.01.2013 року безпосередньо до представництва в м. Києві. Окрім того, з аналогічними повідомленнями до страховика про страховий випадок звертались потерпілі, проте судом першої інстанції ці обставини не враховано.

В апеляційній скарзі ТОВ ЛАА ТРАНС просить рішення суду скасувати і ухвалити нове - про задоволення його позову. Зазначає, що ТОВ „ЛАА ТРАНС є учасником зазначеного ДТП та ним чітко виконані всі вимоги щодо повідомлення страхувальника, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому вважає, що має повне право на отримання відшкодування майнової шкоди за рахунок страховика - ПрАТ СК „Дніпроінмед .

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 06.01.2013 року біля 15.00 год. на 113 км +163 м автодороги Київ - Ковель-Яготин з вини водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2, яка, виконуючи маневру обгону автомобіля марки Меrсеdеs-Веns-1844, державний номерний знак НОМЕР_6, не врахувала дорожню обстановку, зокрема те, що асфальтобетонне покриття дороги обледеніло, не переконалась в тому, що її дії будуть безпечними і не створять перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не вибрала безпечну швидкість руху, достатню для зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустила занос свого автомобіля, виїхавши на зустрічну смугу руху та здійснила зіткнення з автомобілем НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_1, в якому, крім водія ОСОБА_1, знаходились пасажири - ОСОБА_6, ОСОБА_3, та малолітня ОСОБА_4 Внаслідок удару автомобіль позивача змінив напрямок руху, виїхавши на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем марки Меrсеdеs-Веns-1844, державний номерний знак НОМЕР_6, з напівпричепом марки SCHMITZ SPR 24, державний номерний знак НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_8

Внаслідок дорожньої-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-210994 ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження тяжкого ступеня важкості в момент їх спричинення, а водій ОСОБА_1, пасажир ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 - легкі тілесні ушкодження.

Автомобілю марки ВАЗ-210994 д.н. НОМЕР_9 під керуванням ОСОБА_1 та автомобілю марки Меrсеdеs-Веns-1844, державний номерний знак НОМЕР_6, з напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_8 було заподіяно матеріальні збитки.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17.02.2014 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України та засуджено до пяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, обвинувачену звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки /т.2 а.с.4-7/.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області від 06.05.2014 року у цій частині зазначений вирок залишено без змін /т.2 а.с.8-11/.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, вирок у кримінальній справі є обовязковим для суду щодо зясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінального провадження, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

З огляду на наведене вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди встановлена.

Зазначеним вироком встановлено, що всі водії учасники дорожньо-транспортної пригоди перебували у тверезому стані.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, власника автомобіля Chevrolet Lacetti, застрахована в Приватному акціонерному товаристві „Страхова компанія „Дніпроінмед згідно Полісу №АВ/6260599, строк дії договору /полісу/ з 19.07.2012 року по 18.07.2013 року. За умовами полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю - 100 тис. грн., за шкоду заподіяну майну - 50 тис. грн., розмір франшизи 500грн./т.1 а.с.13,80, т.3 а.с.138/.

Згідно звіту № 197 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 01.02.2013 року, вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля НОМЕР_10 склала 40 284,72 грн./ т. 1 а.с.17 /.

Відповідно до висновків звітів про оцінку розміру завданої шкоди від 12.03.2013 року вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля марки Меrсеdеs-Веns-1844, державний номерний знак НОМЕР_4 становить 31 501,01 грн. та напівпричепа, державний номерний знак НОМЕР_8 3 962,58 грн. /т.1 а.с.204/.

Як зазначалось в результаті зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ-210994 ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження тяжкого ступеня важкості в момент їх спричинення, а водій ОСОБА_1, пасажир ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 - легкі тілесні ушкодження.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час ДТП з вини ОСОБА_2 було завдано моральну та матеріальну шкоду позивачам, а оскільки ОСОБА_2 не повідомила страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, тому спричинена шкода підлягала стягненню саме з неї.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України „Про страхування страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Аналогічне поняття страхового випадку міститься у ст. 6 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон).

Статтею 3 Закону передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено правило, згідно якого при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально /ст.33.1.,33.1.4 Закону/.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У системному звязку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обовязок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Колегія суддів вважає, що страховик був повідомлений про дорожньо-транспортну пригоду та мав можливість зробити висновки про визнання її страховим випадком чи відмову в цьому, зважаючи на таке.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням сторони ОСОБА_2 було допитано свідка ОСОБА_9, який пояснив, що про ДТП, яка трапилась 06.01.2013 року йому повідомила сестра ОСОБА_2 На місце ДТП вони приїхали о 17 18-й годині. Там працювали працівники міліції, відбирали пояснення. Пізніше, цього ж дня, з його мобільного телефону та у його присутності ОСОБА_2 телефонувала у страхову компанію, з якою у неї було укладено договір страхування, та повідомила про факт та обставини ДТП. Їй сказали приїхати до них і він 8 січня 2013 року возив її у страхову компанію, в приміщення не заходив. Зі слів ОСОБА_2 йому стало відомо, що заяву вона написала, подала документи, однак необхідно було довезти ще щось із документів.

Пояснення свідка підтверджуються Деталізацією по локальним і роумінговим дзвінкам абонента №972578618 за 06.01.2013 року, з якої вбачається, що з цього телефону 06.01.2013 року о 20.04.44год. було здійснено дзвінок на №, що відповідає номеру зазначеному в полісі №АВ/6260599 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством „Страхова компанія „Дніпроінмед /т. 3 а.с.132-133,т.1 а.с.13,80, т.3 а.с.138/.

Замовленням № 2547517 про надання послуг стільникового мобільного звязку „Київстар підтверджується належність номера мобільного телефону 972578618 ОСОБА_9 /т.3 а.с.153-157/.

Наведені пояснення свідка підтвердила ОСОБА_2, додатково пояснивши, що у день ДТП, 06.01.2013 року, вона повідомила страховика про дорожньо-транспортну пригоду по телефону, номер якого був зазначений на штампі Поліса №АВ/6260599, укладеного між нею та ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед, 8 січня 2013 року подала до страхової компанії заяву, розповіла про ДТП, на запитання працівника відображала схему ДТП. Схему ДТП самостійно не довозила, оскільки слідчий їй пояснив, що документи будуть ними надіслані самостійно на запит страховика. В подальшому цієї страхової компанії за тією адресою не виявила та не виявила взагалі в Києві.

Відповідно до п.35.1. ст.35 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2013 року ТОВ ЛАА ТРАНС, як потерпіла особа, повідомляло ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед про подію з транспортним засобом, яка мала місце 06.01.2013 року /т.1 а.с.235/. Зазначене повідомлення не містить реєстраційного номера та підпису уповноваженої особи страховика, проте електронною перепискою між страховиком та підприємством від 16 та 17 січня 2013 року /т.1 а.с.236-238/ підтверджується, що потерпіла особа вчасно повідомила страховика про страховий випадок, подавши заяву про страхове відшкодування, а відсутність зазначених реквізитів на повідомленні свідчить про недопрацювання страховика, а не потерпілої особи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_1Г також звертався до страхової компанії у м. Києві за тією ж адресою, що й ОСОБА_2 , із завою про страхове відшкодування, про що надавав відповідні пояснення при розгляді кримінального провадження, проте в силу своєї юридичної неграмотності не може підтвердити цю обставину.

Водночас у вироку Малинського районного суду Житомирської області від 17.02.2014 року зазначено, що в матеріалах кримінального провадження (т.3 а.с.22) міститься повідомлення потерпілої особи ОСОБА_1 про подію з транспортним засобом, однак до даного доказу суд відноситься критично, оскільки цей документ не містить реєстраційного номеру, підпису уповноваженої особи ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед /т.2 а.с.6/.

З огляду на зазначене, співставляючи наявні повідомлення потерпілих осіб, можна дійти висновку, що потерпілі також повідомляли страховика про обставини ДТП, яка мала місце 06.01.2013року, і остання мала можливість зробити висновки про визнання її страховим випадком чи відмову в цьому.

В подальшому потерпілі звертались з позовами про стягнення страхового відшкодування в кримінальному та цивільному судочинстві.

У пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 1 березня 2013 року № 4, надані розяснення, відповідно до яких за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Також, у п. 19 названої постанови Пленуму розяснено, що у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обовязок виплатити страхове відшкодування.

У своїй постанові від 16 вересня 2015 року №6-284цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції, Верховний Суд України вказав, що оскільки встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення.

Матеріали справи не містять даних страховика про письмове повідомлення його ОСОБА_2 упродовж трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди: страхова компанія заперечує наявність будь-яких повідомлень, а ОСОБА_2 не має копій відповідних письмових доказів.

Проте, враховуючи, що про факт та обставини настання страхового випадку страховику було повідомлено у телефонному режимі, страховий випадок зафіксований правоохоронними органами, а винна особа ОСОБА_2 притягнута до кримінальної відповідальності, потерпілі ОСОБА_1 та ТОВ ЛАА ТРАНС звертались до ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед із заявою про виплату страхового відшкодування, сам страховик, у рамках розгляду кримінального провадження, письмово розяснював право потерпілих після набрання вироком законної сили звернутись до нього /страховика/ із заявою про страхове відшкодування для вирішення питання по сплаті страхового відшкодування /т.1, а.с.246-248/, та зважаючи, що єдиною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність письмових доказів про факт письмово повідомлення про страховий випадок ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку, що вказана обставина відповідно до наведеної Правової позиції Верховного Суду України, не може бути покладена в основу рішення, а тому вимоги позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3,ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_6 до ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед є обгрунтованими.

Окрім того відповідно до положень ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону, якщо вважає, що він порушив умови договору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність невідшкодованої матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1 в розмірі 40 284грн.72 коп. та на користь ОСОБА_6 25 506,82грн., проте стягнув її з ОСОБА_2 А тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду в цій частині про стягнення зазначеної матеріальної шкоди з ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед.

За змістом ст. 26-1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

А тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед на користь ОСОБА_1,ОСОБА_6, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3 по 5 000грн. на користь кожного на відшкодування моральної шкоди, скасувавши рішення суду першої інстанції в цій частині про відмову в задоволенні вимог до страховика.

Відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах регулюється ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин /п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року/.

Колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, ураховуючи характер тілесних ушкоджень, вимушені зміни у житті позивачів, вважає, що моральна шкода має бути компенсована і з ОСОБА_2, як винної у ДТП, проте її розмір необхідно зменшити із 5 000грн. до 1 000грн. на кожного на користь ОСОБА_1, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3, а на користь ОСОБА_6 зменшити із 65 000грн. до 30 000грн., змінивши рішення суду першої інстанції у цій частині. При цьому колегія суддів враховує також відношення до потерпілих самої винної особи у скоєнні ДТП ОСОБА_2, яка не уникала відповідальності та надавала активну матеріальну допомогу на відновлення та реабілітацію потерпілих.

Щодо вимог ТОВ ЛАА ТРАНС до ОСОБА_2, ПрАТ СК Дніпроінмед про стягнення з ОСОБА_2 500 грн. майнової шкоди, що становить суму франшизи, та з ПрАТ СК Дніпроінмед - 35 963,59 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до положень ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, я яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 9 вересня 2015 року у даній справі зазначив, що положенням ст. 16 ЦПК України встановлено, що не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції , вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові № 6-467цс15 від 1 липня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З огляду на наведене суд першої інстанції безпідставно обєднав в одне провадження вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ПрАТ „СК „Дніпроінмед, ОСОБА_2, які підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства з позовними вимогами ТОВ ЛАА ТРАНС до ПрАТ СК Дніпроінмед, які підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, а тому провадження у справі за позовом ТОВ ЛАА ТРАНС до ПрАТ СК Дніпроінмед про стягнення майнової шкоди необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, повідомити ОСОБА_11, який діє від імені ТОВ ЛАА ТРАНС, що розгляд вимог ТОВ „ЛАА ТРАНС до ПрАТ „СК „Дніпроінмед про стягнення майнової шкоди віднесено до юрисдикції господарських судів.

Водночас, підлягають до задоволення вимоги ТОВ ЛАА ТРАНС до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди у розмірі 500грн. (франшизи), а тому рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ ЛАА ТРАНС майнової шкоди в розмірі 35 463,59грн. необхідно змінити, зменшити розмір стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди з 35 463,59грн. до 500грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з ПрАТ СК Дніпроінмед в дохід держави 1632,32грн. судового збору, оскільки задоволено чотири вимоги про стягнення моральної шкоди (243,60х4) та дві вимоги майнового характеру (40284,72 +25 506,81 х 1%=657,92грн).

В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю ЛАА ТРАНС задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року в частині відмови у позові до ПрАТ Страхова компанія „Дніпроінмед

скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ПрАТ Страхова компанія Дніпроінмед на користь:

ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 40 284,72 грн. і 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 25 506,81 грн. і 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

ОСОБА_3 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Змінити рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, зменшивши стягнення, на користь ОСОБА_6 до 30 000 грн.; ОСОБА_1 - до 1 000 грн., ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 - до 1 000 грн., ОСОБА_3 - до 1 000 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ ЛАА ТРАНС майнової шкоди в розмірі 35463,59грн. змінити, зменшити розмір відшкодування майнової шкоди до 500грн.

Провадження у справі за позовом ТОВ ЛАА ТРАНС до ПрАТ Страхова компанія Дніпроінмед про стягнення майнової шкоди закрити.

Повідомити ОСОБА_11, який діє від імені ТОВ ЛАА ТРАНС, що розгляд вимог ТОВ ЛАА ТРАНС до ПрАТ Страхова компанія Дніпроінмед про стягнення майнової шкоди віднесено до юрисдикції господарських судів.

Стягнути з ПАТ Страхова компанія Дніпроінмед на користь держави 1632,32грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді