Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви, треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просили зобов'язати Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий монастир м. Києва Української Православної Церкви в особі намісника монастиря архімандрита ОСОБА_8 (ОСОБА_8.) не чинити їм перешкод у користуванні жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, звільнити зазначене приміщення та вселити позивачів до нього.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів № 532 від 25 липня 1988 року ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було видано ордер серії НОМЕР_1 на зайняття квартири АДРЕСА_1.

9 травня 2013 року вказане жиле приміщення було захоплено монахами Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви, які, скориставшись відсутністю господарів вдома, увірвались до спірного жилого приміщення, замінили замок на вхідних дверях та продовжують незаконно користуватись ним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, позов задоволено. Зобов'язано Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий монастир м. Києва Української Православної Церкви в особі намісника монастиря архімандрита ОСОБА_8 (ОСОБА_8.) не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язано Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий монастир м. Києва Української Православної Церкви в особі намісника монастиря архімандрита ОСОБА_8 (ОСОБА_8.) звільнити квартиру АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_7, який діє в інтересах Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви, не погоджуючись з даними рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів у справі обґрунтовано виходили із того, що монахи Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви 9 травня 2013 року протиправно зайняли жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, яке на підставі ордеру займають позивачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що приміщення, до якого судами вселено позивачів, є храмовою різницею Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви, а також про те, що у будинку АДРЕСА_1 відсутня квартира НОМЕР_2, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами справи.

Посилання заявника на те, що матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки монахів Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви щодо позивачів є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності ордера серії НОМЕР_1 на зайняття спірного жилого приміщення не заслуговують на увагу, оскільки не відносяться до предмета спору.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова