АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/2660/14-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Декаленко В.С.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4522/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк», ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «АУЗ Факторинг» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2014 року задоволено заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Заборонено ОСОБА_2, вчиняти будь-які дії відносно квартири АДРЕСА_1, в тому числі, але не виключно дії щодо вселення у зазначену квартиру.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та ухвалення нової про відмову в задоволенні заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що у березні 2014 року позивач звернувся з позовом до ПАТ «Ерде Банк», ОСОБА_2, ТОВ «АУЗ Факторинг» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

В обґрунтування позову зазначав, що 30.11.2010 р. між ним та ПАТ «Ерде Банк» укладено кредитний договір №61-КЛ.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02.02.2011 р. між сторонами укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачем було передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 09.01.2013 р. №4 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Ерде Банк» 10.01.2013 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про призначення ОСОБА_5 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Ерде Банк».

На протязі 2013 року здійснювалась реалізація майна, в тому числі майнових прав банку з метою задоволення вимог кредиторів банку.

Так, позивачу стало відомо, що 24.10.2013 р. ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт» було визнано переможцем конкурсу з продажу права вимоги за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки.

Проте з заяви ОСОБА_2 позивач дізнався, що 19.02.2014 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «АУЗ Факторинг» укладено договір про відступлення права вимоги №16 за кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Предметом спору між сторонами в зазначеній справі, зокрема є: визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 19 лютого 2014 року, укладеного між ТОВ «АУЗ Факторинг» та ОСОБА_2 щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 61-КЛ від 30.11.2010 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Ерде Банк» та визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеного між ТОВ «АУЗ Факторинг» та ОСОБА_2, щодо відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Ерде Банк».

Отже позивачем оспорюється правомірність укладених між ТОВ «АУЗ Факторинг» та ОСОБА_2 договорів про відступлення права вимоги до нього, по укладених в свій час між ним та ПАТ «Ерде Банк» кредитному Договору № 61-КЛ від 30.11.2010 р. та іпотечному договору від 02.02.2011 року.

З наданого до суду Іпотечного договору від 02.02.2011 вбачається що його предметом є однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 02.04.2001 року Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, реєстраційний № КВ № 56163 (а.с. 13-18).

В той же час судом першої інстанції вірно встановлено, що 05.12.2014 року 16:29:23 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру, об'єкт нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності став вищезазначений іпотечний договір від 02.02.2011 року та Договір відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 1360 (серія, номер бланка ВТР 693707), виданий 19.02.2014 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, правомірність укладення якого оспорюється позивачем.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначав що у зв'язку з реєстрацією ОСОБА_2 права власності на квартиру, останній почав вчиняти дії щодо реалізації своїх прав відносно квартири, в тому числі щодо проникнення до неї та поселення в ній. Також позивачу стало відомо, що відповідач звернувся до голови ТСББ «Комфорт», що обслуговує будинок, у якому знаходиться квартира, для реєстрації свого місця проживання в квартирі, зняття з реєстрації в квартирі позивача та отримання довідки (Форми 3) про осіб, які зареєстровані в квартирі, що на думку заявника свідчить про вчинення ОСОБА_2 дій щодо позбавлення позивача будь-яких прав на квартиру на підставі Договору про відступлення права вимоги, законність та дійсність якого є предметом судового розгляду по справі № 758/2660/14-ц та підготовки останнього до подальшого відчуження квартири третім особам, оскільки довідка (Форма 3) є одним з необхідних документів для нотаріального посвідчення договору щодо відчуження нерухомого майна.

Задовольняючи подану заяву суд першої інстанції з'ясувавши обсяг позовних вимог, співмірність способу забезпечення позову позовним вимогам, а також встановивши що на даний час виникли обставини, які дають підстави стверджувати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, прийшов до правомірних висновків щодо задоволення поданої заяви.

Так, відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За роз'ясненнями що містяться в п.п. 4, 7, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову застосовуються для того щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з урахуванням викладених в позовній заяві обставин існує загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, а тому подана позивачем заява підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем ОСОБА_2 вчинялись лише ті дії що випливають з інституту права власності, а тому оскаржувана ухвала порушує його права як власника, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали оскільки правомірність укладення іпотечного договору від 02.02.2011 року та Договору відступлення прав за іпотечним договором, на підставі якого була здійснена реєстрація права власності на вищевказану квартиру, є предметом розгляду у дані справі.

Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності значення забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії відносно квартири, оскільки вказана квартиру була продана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2014 р., з огляду на те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не мав жодних належних відомостей, які б свідчили про те, що квартира на час розгляду заяви про забезпечення позову не належить на праві власності відповідачу.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: