Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області, державний нотаріус Фещенко А.І., Біляївська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, визнання укладеним договору міни земельної ділянки, визнання будівництва об'єктом незавершеного будівництва, визнання права спільної сумісної власності за набувальною давністю на земельну ділянку, визнання права спільної сумісної власності на частину об'єкта незавершеного будівництва та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області, державний нотаріус Фещенко А.І., Біляївська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, визнання укладеним договору міни земельної ділянки, визнання будівництва об'єктом незавершеного будівництва, визнання права спільної сумісної власності за набувальною давністю на земельну ділянку, визнання права спільної сумісної власності на частину об'єкта незавершеного будівництва та вселення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у квітні 1993 року він домовився з ОСОБА_5 про здійснення правочину, а саме міни земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на будівельні матеріали, які належали позивачу, а саме 25 тонн щебеню та 25 тонн піску. 23 квітня 1993 року після того, як позивач передав будівельні матеріали ОСОБА_5 для засвідчення факту укладання договору міни, між ним та ОСОБА_5 була укладена та підписана розписка.

Позивач стверджував, що поза його волевиявленням, 15 червня 1994 року за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Фещенко А.І., ОСОБА_5, подарувала, а ОСОБА_6 прийняла у дар незакінчений будівництвом житловий будинок з процентом готовності 36%, що знаходиться за вищезазначеною адресою. ОСОБА_4 зазначав, що сторони за зазначеним договором дарування фактично мали на меті укласти договір міни, який мав укладатись між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважав, що він та його колишня дружина отримали право на земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно та відкрито і безперервно користується земельною ділянкою з 1994 року та на якій він збудував будинок з надвірними спорудами. Оскільки будівництво будинку родиною ОСОБА_4 здійснювалось без офіційних дозволів, то позивач просив визнати домобудівництво об'єктом незавершеного будівництва та визнати за кожним право власності по Ѕ частині на об'єкт незавершеного будівництва.

Крім того, позивач просив його вселити в спірний будинок, оскільки колишня дружина, після сварки, чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишено без змін. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на строки позовної давності.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із недоведеності вимог про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, визнання укладеним договору міни земельної ділянки, та безпідставності для задоволення вимог щодо визнання будівництва об'єктом незавершеного будівництва, визнання права спільної сумісної власності на об'єкт незавершеного будівництва по Ѕ частині за кожним та вселення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович