У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду від 22 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 50 грн. щомісячно - відмовлено за безпідставністю.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушення судом норм матеріального права.

Вказує, що відповідач не працює, не має постійного доходу, а тому до спірних правовідносин слід застосувати положення ст.184 Сімейного кодексу України і стягнути з ОСОБА_2 50 грн. щомісячно.

Відповідно до положень ч.3 ст.184 Сімейного кодексу України якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Допомога призначається згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №189 "Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме".

Зазначає, що судом неправильно застосовано положення ст.80 СК України, яка гарантує їй право на звернення до суду із позовом, а держава гарантує виплату державної допомоги у разі, якщо платник аліментів не може забезпечити сплату аліментів у мінімальному розмірі.

Просить скасувати рішення Володимирецького районного суду від 22 січня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 50 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви в суд до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено в судовому засіданні, що 16 жовтня 2006 року Довговільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №6.

Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Висновок суду першої інстанції про те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і не перекладати свої зобов'язання на державу відповідає положенням ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України.

Згідно роз'яснень, викладених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

В порушення положень ст.60 ЦПК України (обов'язок доказування і подання доказів) позивачкою не доведено підстав для застосування положень ч.3 ст.184 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач є працездатним, на своєму утриманні не має непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, а покликання про те, що відповідач не може працевлаштуватися в сільській місцевості не заслуговують на увагу.

Позивачка не довела, що відповідач ухиляється від утримання дітей, а визначена нею в позові сума в 50 гривень щомісячно на дитину є значно меншою від встановленого ч.3 ст.182 Сімейного кодексу України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З врахуванням наявності чинного рішення Володимирецького районного суду від 11.04.2013 року (про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 20 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття, починаючи з 25.03.2013 року), і тієї обставини, що сторони після цього рішення продовжують проживати однією сім'єю, у них в 2014 році народилась третя дитина, підстав вважати , що відповідач ухиляється від утримання дітей ,- немає.

Вимоги стосовно аліментів у мізерній сумі відповідач визнає, спроможний добровільно без рішення суду сплачувати заявлену дружиною суму в розмірі 50 гривень і спору між сторонами з приводу аліментів фактично не існує, а тому висновки суду першої інстанції є вірними.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Шимків С.С.