Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в якому просила визнати припиненим договір поруки від 28 березня 2008 року № DNC0GI, укладений між нею, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір про іпотечний кредит № DNC0GI.

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між нею, ОСОБА_2 та банком було укладено договір поруки № DNC0GI, відповідно до умов якого вона зобов'язалася відповідати за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Зазначала, що 19 січня 2009 року банк направив позичальнику письмове повідомлення-вимогу № НОМЕР_1 щодо повернення суми кредиту у повному обсязі, нарахованих процентів, комісій та штрафних санкцій в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення, яке ОСОБА_2 отримав 11 лютого 2009 року.

16 лютого 2009 року банком повторно на адресу позичальника було направлено повідомлення-вимогу, яка отримана останнім 28 лютого 2009 року.

Позивач вважала, що укладений між нею, банком та ОСОБА_2 договір поруки припинив свою дію, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання за договором про іпотечний кредит (18 лютого 2009 року) не звернулося до неї з позовом як до поручителя.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 28 березня 2008 року № DNC0GI, укладений між ОСОБА_1, ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в касаційному порядку.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2015 року відкрито касаційне провадження в справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2015 року касаційне провадження в справі зупинено, оскільки у тексті рішення апеляційного суду Дніпропетровської області неправильно зазначено дату ухвалення рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року виправлено описку та зазначено, що датою ухвалення рішення є 14 листопада 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦПК України провадження у справі відновлюється ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі, або з ініціативи суду після усунення обставин, що викликали його зупинення.

Ураховуючи викладене, касаційне провадження підлягає відновленню.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в договорі про іпотечний кредит від 28 березня 2008 року № DNC0GI зазначено, що дата остаточного повернення кредиту не пізніше 28 березня 2015 року, а відтак строк пред'явлення вимог до поручителя не закінчився і порука не може вважатися припиненою.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, зазначав наступне.

Умовами договору про іпотечний кредит сторони встановили, що договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором (п. 10.1), кінцевий строк повернення кредиту не пізніше 28 березня 2015 року (п. 1.1).

За змістом п. 4.2 договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язанням за договором про іпотечний кредит.

Пунктом 5.2.4 основного договору встановлено право кредитора у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому тощо.

У п. 5.3.3 договору про іпотечний кредит передбачено обов'язок позичальника у разі порушення цього договору достроково повернути кредит на вимогу кредитора.

Виконання позичальником вимоги кредитора щодо дострокового погашення суми кредиту та інших платежів відповідно до п. 5.2.4 основного договору повинно бути здійснено позичальником у строк, зазначений кредитором у відповідній вимозі, але не пізніше тридцяти календарних днів з дати її отримання (п. 6.3 договору про іпотечний кредит).

Як установлено судом, у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, а саме - простроченою станом на 12 січня 2009 року заборгованістю у розмірі 1 143 грн 95 коп., ПАТ КБ «ПриватБанк» 19 січня 2009 року пред'явлено вимогу до позичальника про повернення суми кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів, комісії та штрафних санкції в тижневий термін від дати одержання цього повідомлення.

16 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явило ОСОБА_2 вимогу аналогічного змісту, у зв'язку з простроченою станом на 12 лютого 2009 року заборгованістю у розмірі 1 141 грн 88 коп.

Відповідно до п. 2.1.1 договору поруки кредитор має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит протягом п'яти робочих днів з дня невиконання пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання протягом п'яти робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов'язань за договором про іпотечний кредит.

23 вересня 2010 року банком надіслано ОСОБА_1 повідомлення щодо порушення ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором з вимогою повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін від дати одержання цих повідомлень.

Отже банк відповідно до положень ст. 1050 ЦК України та п. 5.2.4 основного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що банк звертався до поручителя з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язань, який був змінений ним відповідно до п. 6.3 договору про іпотечний кредит.

У силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі.

Отже банк звернувся до поручителя з вимогами з порушенням шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений відповідно п. 5.2.4 договору про іпотечний кредит.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Відновити касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко