07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Прокопчук Н.О.
секретар: Архіпова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційне збільшення суми боргу за період з 04.08.2014 по 25.05.2015 включно, що складає 56 646,54 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 04.08.2014 по 25.05.2015 включно в розмірі 2 597,91 грн.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа 760/4586/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13146/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.07.2014 припинено право власності ОСОБА_1 на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 та 2/18 частини будинку АДРЕСА_2 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 139,00 грн. компенсації вартості 1/9 частини частину квартири АДРЕСА_1 та 52 776,50 грн. компенсації вартості 2/18 частини будинку АДРЕСА_2 а також судовий збір в сумі 4 229,96 грн.

Зазначене рішення набрало законної сили 04.08.2014.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що немає підстав стверджувати про те, що між сторонами існували грошові зобов'язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому до встановлених правовідносин сторін положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Проведення за рішенням суду поділу майна між співвласниками в натурі і стягнення з одного із них на користь іншого коштів за переотриману частку в спільному майні зводиться до сплати грошей (ст. ст. 364, 367 ЦК України), а відтак, є грошовим зобов'язанням, яке виникло відповідно до юридичного факту, встановленого судовим рішенням.

Оскільки вказаний спір міг вирішуватися судом, то з цього рішення у осіб виникли цивільні права та обовязки з приводу грошового зобовязання як це встановлено ч. 5 ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому, з огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зобов'язання по сплаті коштів, яке виникло на підставі рішення суду, не є грошовим.

Як вбачається із інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про виконавче провадження № 46118003, № 46118014 та № 46118017 від 19.08.2015 вбачається, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.07.2014 фактично виконано 24.06.2015.

Враховуючи те, що рішення суду щодо стягнення суми компенсації в загальному розмірі 107 145,46 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не виконувалося в період часу з 04.08.2014 по 25.05.2015, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що за вказаний період часу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за час прострочення в сумі 56 646,54 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 597,91 грн., виходячи із розрахунку інфляційного збільшення боргу та розрахунку відсотків від 26.05.2015, наданого представником позивача, в якому вірно зазначено індекс інфляції за період з 04.08.2014 по 25.05.2015 та вірно розраховано інфляційні втрати і 3% річних від простроченої суми за кількістю днів прострочення.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 592,44 грн.

За таких обставин, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) інфляційне збільшення суми боргу за період з 04.08.2014 по 25.05.2015 в сумі 56 646,54 грн. (п'ятдесят шість тисяч шістсот сорок шість гривень 54 копійки) та 3% річних від простроченої суми за період з 04.08.2014 по 25.05.2015 в сумі 2 597,91 грн. (дві тисячі п'ятсот дев'яносто сім гривень 91 копійка).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) судовий збір в сумі 592,44 грн. (п'ятсот дев'яносто дві гривні 44 копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: