Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2015 Справа №607/21315/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Паюка М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

їх представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, встановлення порядку користування належною часткою майна, -

встановив:

ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, встановлення порядку користування належною йому часткою майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2. Йому разом із його дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і колишньою дружиною - ОСОБА_2 належить за правом спільної (сумісної) власності квартира №168 загальною площею 60,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За технічними характеристиками квартири, вона розташована на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат, кухні, коридора та сантехнічних приміщень. У даному житлі постійно проживає колишня дружина позивача - ОСОБА_2 з їхніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Останнім часом між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_2 виникають непорозуміння щодо права володіння, користування та розпорядження жилими та загальними приміщеннями квартири АДРЕСА_1, яка є їхньою спільною (сумісною) власністю. Внаслідок тривалих у часі спірних правовідносин щодо володіння, користування та розпоряджання спільним (сумісним) майном позивач не може дійти згоди з іншими співвласниками вказаного житла щодо розподілу майна, погодження розміру в натурі та порядку користування цими частками, тому просить суд розділити спільне (сумісне) майно - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, виділивши із неї в натурі належну позивачу частку та встановити порядок користування виділеним йому майном.

09 лютого 2015 року представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд поділити на чотирьох співвласників у рівних частках трьохкімнатну квартиру, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та визначити при цьому частку, в тому числі у виразі площі, яка має належати за правом приватної власності кожному із співвласників квартири; встановити порядок користування належною позивачу часткою майна на праві власності, з метою щоб йому не чинили перешкоди інші співвласники квартири - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6; сплачений судовий збір в розмірі 1753,1 грн. стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов заперечили, вважають, що квартира АДРЕСА_1 поділу не підлягає. Стосовно встановлення порядку користування належною позивачу часткою майна на праві власності зазначили, що ОСОБА_5 більше десяти років у квартирі за вищевказаною адресою не проживає, будь-які перешкоди йому у користуванні вказаним майном не чиняться, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їхнього представника, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого міським бюро технічної інвентаризації м.Тернопіль 10 лютого 1997 року, квартира АДРЕСА_1, дійсно належить за правом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6. Квартира приватизована, згідно зх. Законом «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2004 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до з відомостей про осіб, відповідальних за ведення книги та прописку по будинку, ОСОБА_5 02 жовтня 2008 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В силу ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду.

Суд, проаналізувавши вищевказані норми Закону, приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру слід задовольнити, визначити, що ОСОБА_5 у праві приватної спільної сумісної власності належить ? частка квартири АДРЕСА_1.

Заявлені позивачем вимоги про встановлення порядку користування належною йому часткою квартири АДРЕСА_1, суд вважає безпідставними та відмовляє в їх задоволенні, оскільки в цій частині право ОСОБА_5 не є порушеним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як співвласник квартири, позивач має право відповідно до ст.ст.358, 383, 391 ЦК України та ст.150 ЖК України порушувати питання про надання йому можливості користування належним йому майном як шляхом вселення до квартири, так і шляхом встановлення порядку користування квартирою, усунення інших перешкод у користуванні своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено та сторонами підтверджено той факт, що у квартирі АДРЕСА_1, позивач не проживає більше 10 років. ОСОБА_5 не надав суду жодних доказів того, що йому чиняться перешкоди у користуванні ? часткою квартири АДРЕСА_1, які б доводили наявність обставин, якими він обґрунтовував позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, не заперечуючи права позивача на володіння та користування належним йому майном, у задоволенні позову про встановлення порядку користування квартирою суд відмовляє через недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 160, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_5 у праві приватної спільної сумісної власності належить ? частка квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська