Номер провадження 2/754/1150/15
РІШЕННЯ
Іменем України
23 липня 2015 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить: стягнути на свою користь з Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району міста Києва 19000,00 грн. - відшкодування матеріальної шкоди; стягнути на свою користь з Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району міста Києва 200000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді лікаря онколога гінеколога жіночої консультації Центральної районної поліклініки Деснянського району міста Києва, вчинила медичну дію щодо його доньки ОСОБА_3 , внаслідок чого настала смерть останньої, за що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2012 року ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на підтвердження матеріальної шкоди посилаючись на надані послуги по проведенню поминального обіду у розмірі 15000,00 грн. та послуги правової допомоги у розмірі 4000,00 грн., на підтвердження моральної шкоди посилаючись на те, що внаслідок злочинно-недбалих дій ОСОБА_2 йому, як батьку, який втратив свою дитину, заподіяна моральна шкода смертю його дочки, зазначаючи, що внаслідок цього отримав психологічну травму такого тяжкого ступеню, що після смерті доньки істотно погіршився стан його здоров`я, втративши нормальний сон та апетит, він вимушений кожен рік проходити курс лікування, завдяки негативним змінам у його організмі, так як відбувається розпад суглобу, його життя та психологічний стан змінились назавжди, моральний стан є пригніченим, тому змушений звернутись до суду і оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн., враховуючи реабілітацію також.та на те, що його онуки - малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які втратили свою матір, після її смерті проживають разом з ним, перебувають на його утриманні, при цьому

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надавши свої пояснення на підтвердження позовних вимог, додатково зазначивши, що трагічна смерть його доньки, поведінка та вчинки ОСОБА_2 під час злочину та кримінального провадження його вразили до глибини душі, образили та обурили настільки, що змиритись з цим він не може до теперішнього часу, продовжує жити з такою втратою тільки заради своїх онуків, які залишились без матері, але йому вкрай важко, особливо - сприймати потреби та прохання онуків, які він не може задовольнити за відсутності їх матері, від чого продовжує страждати.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн. визнав, проти відшкодування матеріальної шкоди заперечував, надавши свої письмові заперечення, пояснивши, що вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 19000,00 грн. вважає недоведеними, а в частині відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі - надмірними, вважаючи, що відсутні будь-які докази моральної шкоди, що визначали б об`єм, характер, ступінь, глибину, інтенсивність тривалість моральної шкоди, завданої позивачу, та орієнтовний розмір її компенсації, розрахований за офіційною методикою, посилаючись також на рішення Деснянського районного суду м. Києві від 15.07.2013 року за позовом дружини позивача.

Третя особа, належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.07.2012 року, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та їй призначено покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі, з тих підстав, що вона, перебуваючи із відповідачем у трудових відносинах та працюючи на посаді лікаря гінеколога-онколога, неналежно виконала свої професійні обов`язки медичного працівника, внаслідок недбалого до них ставлення, що призвело до смерті молодої жінки ОСОБА_3 , у якої залишились двоє малолітніх дітей (а.с. 12-15).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 27 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).

ОСОБА_1 є батьком померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, паспорта та свідоцтва про одруження (а.с. 6, 7, 9, 10).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми померлої ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 16, 17), та відповідно - онуками ОСОБА_1

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспорта, свідоцтв про народження, карток реєстрації (а.с. 7, 16 -19).

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.08.2010 року після смерті їх матері, про що свідчать відповідні відмітки у картках реєстрації дітей (а.с. 19, 20).

Позивач, його дружина ОСОБА_6 , їх онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , станом на 19.06.2015 року, дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Довідки Виконавчого комітету Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 87).

Вищенаведені фактичні дані разом з наданими позивачем поясненнями підтверджують факт проживання позивача однією сім`єю з дітьми своєї померлої доньки та утримання ним цих дітей після її смерті, що на думку суду, є істотною умовою та однією з вирішальних обставин по цій справі.

ОСОБА_1 є пенсіонером, ветераном військової служби, що підтверджується відповідними довідкою та посвідченням (а.с. 20, 22).

Стан здоров`я ОСОБА_1 після смерті його доньки погіршився, він захворів гіпертонічною хворобою ІІ ст., дифузним кардіосклерозом, розповсюдилась хронічна екзема, відповідно діагнозу станом на 02.07.2010 року, що у подальшому призвело до загострень його хвороб, потреби у консультації невропатолога, подальшому лікуванні, що підтверджується копією Медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с. 26-41).

Судом безумовно приймається до уваги те, що відбулась смерть ОСОБА_3 - доньки позивача, молодої жінки у віці 27 років, у якої залишились двоє малолітніх дітей 2006 та 2008 років народження, без якої життя позивача вже ніколи не буде повноцінним; різке погіршення стану його здоров`я та загострення хвороб після цього, які підтверджуються відповідними доказами у вигляді діагнозів Медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 ; постійні щоденні душевні переживання за своїх онуків - двох малолітніх дітей, які залишились без матері, які вже не зможуть жити повноцінним життям через її трагічну смерть, що приводить до постійного перенапруження та душевних страждань позивача, який розуміючи всю глибину своєї трагедії, після смерті доньки, вимушений жити з таким емоційним навантаженням, страждаючи, що не має можливості виправити те, що сталося, та замінити дітям мати.

Заслуговують на увагу тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача після смерті його доньки, пов`язані з вихованням двох малолітніх дітей, що потребує багато часу та зусиль від нього, та необхідно для відновлення його особистого життя та життя дітей померлої також.

Судом ураховуються інші обставини, які мають істотне значення, а саме: те, що позивач є пенсіонером, ветераном військової служби, особою похилого віку, його матеріальний стан та стан його здоров`я.

У даному конкретному випадку факт заподіяння моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді фізичного болю і душевних страждань позивача залежать від його особливостей емоційно-розумового сприйняття трагічної смерті його доньки та того, що його маленькі онуки залишились без матері, що підтверджується його особистими поясненнями.

При визначенні розумності та справедливості розміру моральної шкоди у даному конкретному випадку суд виходить також з характеру вчиненого ОСОБА_2 злочину, ступеня вини заподіювача шкоди, невизнання нею своєї вини, її поведінки під час вчинення злочину, кримінального провадження, судового розгляду справи, та до теперішнього часу, намагання приховати сліди злочину та знищити речові докази, що було припинено потерпілим ОСОБА_7 на місці вчинення злочину, її ставлення до вчиненого, неусвідомлення нею всієї небезпеки вчиненого.

Тому суд вважає, що всі ці події, які відбулись, та саме розгляд кримінальної справи, є безумовно психотравмуючими для позивача, що вони його дійсно шокували, обурили та спричинили йому фізичних та душевних страждань такої глибини, що назавжди погіршили його життєві, емоційні, моральні здібності та позбавили його можливості їх реалізації у повній мірі.

Суд вважає, що саме таке порушення законних прав позивача призвели не тільки до його моральних страждань, а втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вищезазначений психічний вплив призвів до погіршення та позбавлення можливості позивача реалізації ним своїх звичок і бажань та негативних наслідків морального характеру.

У той же час, враховуючи специфіку моральної шкоди та відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги суб`єктивну сторону спірного питання, вважаючи, що позивач підтвердив у судовому засіданні характер та обсяг своїх моральних, фізичних та душевних страждань, виходячи також з їх тривалості.

При цьому суд також бере до уваги індивідуально-психологічні особливості позивача, як особистості, який, на думку суду, є взірцем честі і гідності та заслуговує на повагу та захист з боку Держави.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, гарантованим Конституцією України, цивільним та кримінальним законодавством.

Відповідно статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя.

Н іхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

К ожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з цього визначення, моральна шкода - це шкода немайнового характеру, тобто не виражена у грошовій формі.

Позивач посилається на норми ЦК України, якими гарантується право на відшкодування моральної шкоди, зазначивши, в чому саме полягає моральна шкода та надавши відповідні пояснення суду щодо страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 , вказуючи суму моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., яку, на думку позивача, відповідач повинен йому виплатити.

У Методологічних рекомендаціях Мін`юсту щодо стягнення моральної шкоди зазначено, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що за змістом статті 1168 ЦКУ, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, виникає у батьків з моменту смерті цієї особи.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає можливість більш ефективно та оперативно захистити права та інтереси особи, якій завдана моральна шкода.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1172 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Стаття 1172 ЦК України відноситься до спеціальних деліктів, яка передбачає особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу) - юридичну особу, яка відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, положення ст. 1172 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Судом встановлено, що відповідач Комунальне некомерційне підприємство Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва є юридичною особою, яка повинна відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, що також підтверджується вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2012 року, та було визнано сторонами у судовому засіданні.

Як наслідок, моральна шкода, заподіяна батьку смертю його доньки, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо, та спричинює йому моральні та фізичні страждання і тому позивач зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж інша людина, наприклад чоловік.

За таких обставин суд вважає, що, враховуючи об`єм, характер, ступінь, глибину, інтенсивність і тривалість моральних, душевних страждань та фізичного болю, яких зазнав позивач, грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості і не може вважатися явно завищеним або надмірним, як пояснює у запереченнях відповідач.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування за завдану моральну шкоду суд також виходить з такого.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 27 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на життя.

Державна політика базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я.

З урахуванням конституційної значущості життя, як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець урегулював обсяг та характер відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і передбачив комплекс заходів, спрямованих на своєчасне та повне відшкодування моральної шкоди потерпілому і є одним із способів захисту особистих немайнових прав людини.

Встановлення Законом обов`язку відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім громадянам забезпечення прав.

Відмова позивачу у його праві на отримання грошової суми за завдану йому моральну шкоду залежно від ступеня страждань буде мати обмежувальний характер. Додатково, суд приймає до уваги те, що, наприклад, частиною третьою статті 34 Закону ( 1105-14 ) встановлено максимальний розмір страхової виплати за моральну шкоду - 200 розмірів мінімальної заробітної плати.

Проте, в даному випадку позивач просить розмір відшкодування менш ніж зазначено вище.

Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у даному випадку цілком адекватний завданій моральній шкоді, оскільки завдану позивачу моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв грошового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності цієї особистості, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, яких завдано позивачу смертю доньки.

З урахуванням встановлених судом обставин, які не були спростовані сторонами, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням вищезазначених обставин, матеріального становища позивача, його пенсійного віку та стану здоров`я, сума відшкодування має бути виплачена одноразово.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 19000,00 грн., не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно його ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів. Жоден доказ для суду не має заздалегідь встановленого значення.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Хуторненко І.М. було укладено Договір про надання правової допомоги №006/14-ц від 27 травня 2014 року (а.с. 23, 24).

Згідно квитанції №3310351 від 27 травня 2014 року позивач оплатив правову допомогу адвоката за надання правової допомоги у розмірі 4000,00 грн. (а.с. 25).

Оскільки на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката позивачем у судовому засіданні надані оригінали відповідних документів, що свідчить про їх оплату, оформлених у встановленому законом порядку, грошові кошти фактично сплачені позивачем, витрати на правову допомогу підтверджені документально, доведена їх співмірність з ціною позову, понесені та документально підтверджені судові витрати присуджуються з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1191, 1193, 1200 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва 200000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва судові витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 4000,00 грн.

Стягнути в дохід держави з Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва 2000,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.