УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, припинення права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Друга київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю та знесення самовільно збудованої прибудови, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_4 таким, що прийняв спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_8; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 жовтня 1996 року, зареєстроване в реєстрі за № 5-4376, яке видане Другою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6; визнати недійсним, скасувати державний акт на право приватної власності на землю від 30 червня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_6; припинити право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину спадкового майна, а саме: на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з прилеглими до нього надвірними будівлями; припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину спадкового майна, а саме: на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з прилеглими до нього надвірними будівлями; визнати право приватної власності ОСОБА_4 на садибу із вказаним житловим будинком.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на спадкове майно у розмірі 50% після ОСОБА_6; зобов'язати Другу київську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадкове майно у розмірі 50%; визнати у відповідній частині недійсним свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні своєю власністю, шляхом знесення самовільно збудованої прибудови ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано ОСОБА_4 таким, що прийняв спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_8 Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 жовтня 1996 року, зареєстроване в реєстрі за № 5-4376, яке видане Другою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 30 червня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_6 Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину спадкового майна, а саме: на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину спадкового майна, а саме: на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано право приватної власності ОСОБА_4 на садибу із житловим будинком АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Відмовлено у задоволенні іншої частини первісних позовних вимог. У задоволені позову ОСОБА_5 відмовлено повністю. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено повністю.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2015 року рішення районного суду в частині відшкодування судового збору змінено. Стягнуто на користь ОСОБА_4 із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на відшкодування витрат по оплаті судового збору по 1720,50 грн з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Представник ОСОБА_6, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи в межах касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування. При цьому, змінив його в частині відшкодування судового збору.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що прийнята ОСОБА_4 за заповітом спадщина належить останньому з дня її відкриття після смерті спадкодавця ОСОБА_8, у зв'язку із чим відповідачі, як спадкоємці за законом не мають першочергового права на вказану спадщину перед ОСОБА_4

Зазначив, що у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відтак, оскільки вказане домоволодіння збудовано та право власності на нього було зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_8 до 01 липня 2004 року, то позивач за первісним позовом має право на оформлення спадкових прав на зазначене майно, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_8

У зв'язку із наведеним, судом правомірно визнано недійсним, оформлене Другою Київською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 1996 року на ім'я ОСОБА_6, свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за № 5-4376, яке видано із порушенням вимог ст. 524 ЦК УРСР щодо першочергового порядку спадкування за заповітом.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_5 та зустрічного позову ОСОБА_6, виходив з того, що згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_6 має здійснені самочинно прибудови, побудовані після смерті спадкодавця ОСОБА_8 та у різні роки. Вказані самочинні прибудови не входять до складу спадщини після ОСОБА_8 Крім того, ОСОБА_6 безпідставно отримав для обслуговування неналежного йому домоволодіння земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2. Перебування вищенаведеної земельної ділянки у власності ОСОБА_6 обмежує право позивача за первісним позовом на користування та володіння нею для обслуговування прийнятого у спадщину домоволодіння, згідно положень ч. 1 ст. 377 ЦК України. Зазначив, що оскільки ОСОБА_6, всупереч вимогам ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надав суду першої інстанції доказів в підтвердження того, що будинок, який є предметом заповіту знищений, а також, що цей будинок не зберігся, у суду відсутні підстави до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук