Справа № 2-3079/15
У Х В А Л А

13 березня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, податкова інспекція в Солом'янському районі м. Києва, Київська міська державна адміністрація, Державна податкова адміністрація м. Києва, про захист права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 10.03.2015 року звернувся з позовною заявою, в якій просив захистити право власності позивача шляхом зняття заборон (арештів) на його ? частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про захист права власності шляхом зняття заборон (арештів) саме в позовному провадженні, оскільки арешт на спірне майно був накладений державним виконавцем при виконанні вироку суду.

Так, засобом судового захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів є позов, тобто звернена до суду вимога про відправлення правосуддя, з одного боку, та звернена до відповідача матеріально-правова вимога (спір про право цивільне) про виконання покладеного на нього зобов'язання або визнання наявності чи відсутності правовідносин - з іншого.

Разом з тим, оскільки метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна, то для спорів про звільнення майна з-під арешту характерно викладення обставин щодо наявності арештованого майна та підстав, що передбачають право на звернення до суду зацікавленої особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, у зв'язку з чим порушено право позивача, яке обумовлене неможливістю для нього здійснити своє суб'єктивне право через обмеження можливості щодо розпорядження чи користування цим майном.

Таким чином, судом в порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним, відповідати за якими мають боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, або особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Однак в змісті позовної заяви міститься посилання на накладення державним виконавцем арешту на майно позивача в межах виконання вироку по кримінальній справі відносно нього, але не зазначено, в чому саме полягає порушення прав позивача, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертаються до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування, не є викладеними обставини щодо порушення прав позивача, які підлягають відновленню саме в порядку позовного провадження, оскільки не зазначено, в чому саме полягає дане порушення і всупереч яким нормативним актам, внаслідок яких саме дій, та з якими правовими наслідками.

Між тим, слід зауважити, що звільнення майна з під арешту, накладеного постановою державного виконавця в рамках виконавчого провадження щодо конфіскації майна позивача як засудженого, віднесено до повноважень та компетенції державного виконавця, оскільки положеннями ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено лише право державного виконавця скасовувати арешт накладений на майно боржника, про що зазначається у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Спір щодо скасування такого арешту є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного судочинства.

Таким чином, в поданій позовній заяві не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований цивільний позов, тобто, які саме права позивача порушені, який характер мають цивільні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, та, оскільки позивач звертаються в позовному провадженні, вказати, в чому полягає спір про право, з якого між сторонами склалися дані правовідносини, і які його права, свободи чи інтереси були порушені, чим визначений той засіб захисту права, який він просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження обставин на обґрунтування заявлених вимог.

За таких обставин в силу ч.1 ст. 121 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, податкова інспекція в Солом'янському районі м. Києва, Київська міська державна адміністрація, Державна податкова адміністрація м. Києва, про захист права власності залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: