Справа №487/1676/15-ц 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
Провадження №22-ц/784/2450/15
Справа № 487/1676/15-ц
Провадження №22ц/784/2450/15 Головуючий у 1-ї інстанції Разумовська О.Г.
Категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2015 року

за його позовом

до ОСОБА_3,

третя особа ЖЕК №3 «Бриз»,

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення та

зняття з реєстраційного обліку,

та зустрічним позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про усунення перешкод в користуванні шляхом вселення,

В С Т А Н О В И Л А:

27 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ЖЕК №3 «Бриз», про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою №20 по вул. Леваневців, 25/6 в м. Миколаєві з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.

Позивач посилався на те, що з 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, з якою проживав в належній йому на праві власності квартирі.

У 2014 році шлюб між ними розірвано.

В той же час, колишня дружина ОСОБА_3 тривалий час не проживає у вказаній квартирі, та відмовляється скасовувати свою реєстрацію, що, в свою чергу, заважає позивачу розпоряджатися належною йому власністю.

18 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою №20 по вул. Леваневців, 25/6 в м. Миколаєві шляхом її вселення спільно з малолітню дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначала, що вона через наявність неприязних стосунків вимушена була залишити квартиру, в яку не може в наступний час вселитися з дитиною, так як колишній чоловік змінив замки у дверях, від яких ключів їй не надав.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов задоволено та ухвалено про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою №20 по вул. Леваневців, 25/6 в м. Миколаєві шляхом вселення в квартиру ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове про відмову у задоволенні зустрічного позову та задоволенні первісного, оскільки спільне проживання сторін у квартирі не є можливим, та у відповідачки відсутні підстави для користування належною позивачу власністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався безпідставністю вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та обґрунтованістю зустрічних позовних вимог, а саме: наявністю між сторонами неприязних стосунків, вимушеним залишенням квартири відповідачкою спільно з дитиною, відсутністю у неї ключів від змінених позивачем дверних замків до квартири, та відсутністю відповідачки у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки з поважних причин.

З такими висновками суду першій інстанції слід погодитися.

Так, відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шості місяців. Внаслідок відсутності вказаних осіб більш встановлених строків вони визнаються в судовому порядку такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням

Згідно з вимогами ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2004 року.

В період з 25 листопада 2005 року по 8 квітня 2014 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, у звязку з чим остання зареєструвалася та стала проживати в належній позивачу квартирі, в подальшому сумісно зі спільною дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У кінці 2013 року між сторонами склалися неприязні стосунки, та внаслідок неправомірної поведінки позивача, відповідачка спільно з дитиною залишила спірну квартиру та стала проживати в інших жилих приміщеннях за різними адресами. На протязі 2014 року відповідачка неодноразово намагалася потрапити до квартири, але у звязку з відсутністю ключів та неправомірною поведінкою позивача, цього не зробила.

Зазначені обставини відповідачка ОСОБА_3 доводила у судовому засіданні за допомогою показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, і ОСОБА_6 та матеріалів перевірок ОВС за поданими нею заявами.

Отже, сам факт не проживання в квартирі з 2014 року відповідачка визнала, але зазначала, що між нею та позивачем виник конфлікт на ґрунті неприязних стосунків, внаслідок чого останній заподіяв їй тілесні ушкодження, та вона вимушена була залишити спірну квартиру. До наступного часу відповідачка не має можливості проживати за місцем реєстрації, у звязку з наявністю між нею та колишнім членом її сімї неприязних стосунків, відсутністю у неї ключів та здійснення позивачем їй перешкод у проживанні.

Таким чином, відповідачка надала суду першої інстанції безспірні докази того, що позивач перешкоджав їй проживати у квартирі, між ними склалися неприязні стосунки, та вона не втрачала звязку зі своїм житлом, так як не має іншого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка була відсутня в квартирі з кінця 2013 року з поважних причин, що є підставою для продовження пропущеного строку на право користування жилим приміщенням, а враховуючи те, що датою припинення подружніх стосунків між сторонами визначено 8 квітня 2014 року, то з цього часу і до звернення позивача з позовом до суду визначений частиною 2 статті 405 ЦК України строк не закінчився.

Тому, всебічно та повно зясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції, застосувавши саме ті норми матеріального закону, які підлягають застосуванню в цьому випадку, дійшов по суті правильного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, та відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2.

Посилання апелянта на те, що відповідачка не має право на користування належною йому квартирою, так як після розірвання шлюбу є колишнім членом його сімї, є безпідставним, так як частиною 3 статті 64 ЖК України передбачено, що колишні члени сімї мають однакові права та обовязки щодо користування жилим приміщенням поряд з членами сімї наймача (власника).

Щодо надання правової допомоги кожній із сторін одним адвокатом, то вказане не впливає на вірність висновків суду щодо встановлених ним обставин справи.

Помилково зазначення у мотивувальній частині рішення прізвищ допитаних судом свідків, не стосується викладення змісту їх свідчень, покладених в обґрунтування висновків місцевого суду, та підтверджених дослідженими ним письмовими доказами. Окрім цього, матеріали цивільної справи свідчать про допит тих свідків, покази яких досліджені судом, у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Таким чином, місцевим судом постановлене правильне по суті рішення, яке відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України не може бути скасовано.

Інші доводи в апеляційної скарзі не спростовують висновків суду першій інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді