Справа № 204/7778/14-ц
Провадження № 2/204/789/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Гусєвій В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

за участю представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровській області про знесення самовільного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просила зобов'язати відповідача знести за власний рахунок незаконну прибудову, яку зазначено літерою по плану А1-1 житлової прибудови загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. в «Технічному паспорті» на житловий будинок АДРЕСА_1 від 03.08.2012 року; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 16.06.2009 року згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, вона успадкувала після померлої матері ОСОБА_7 1/2 частину майна - будинку АДРЕСА_1, тобто 37/100 частин житлового будинку. Згідно зазначеного свідоцтва, які отримала позивач та третя особа ОСОБА_6, на земельній ділянці площею 800 кв.м. знаходяться: А-1 - житловий будинок, шл.Бетон, житловою площею 58,6 кв.м., загальною площею 71,6 кв.м. та господарчі будівлі та споруди: Г-вбиральня, дер., Д - вбиральня, дер., З-сарай, цегла, Л-душ, дер., І-9, І - споруди. На підставі зазначених свідоцтв 03.08.2012 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, відповідно до якого, позивач та третя особа ОСОБА_6 мають розмір часток власності - 37/200, кожен. На підставі рішення №338 від 09.06.1989 року виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів, був узгоджений та затверджений акт ідеальних часток, за яким визнано за ОСОБА_7 37/100 часток та за відповідачем ОСОБА_5 - 63/100 частини. Всупереч зазначеного рішення, відповідач належним чином технічну документацію не оформила. Також, відповідач без будь-якої необхідності систематично входить на територію домоволодіння, яке належить позивачу та третій особі, що створює незручності в користуванні, тому, вважає, що відповідач порушує вимоги ст.103 Земельного кодексу України щодо правил добросусідства, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду.

У судовому засіданні позивач, її представник, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Також позивач, в судовому засіданні зазначила, що з 09 лютого 1993 року вона прописана та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2. У спірному житловому будинку АДРЕСА_1, вона не проживає та не проживала, за життя там проживала її мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після її смерті вона, разом з братом - ОСОБА_6 успадкували 37/200 частин зазначеного житлового будинку, кожен. На теперішній час, у зазначеному житловому будинку ніхто не проживає.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним.

Згідно ч.ч.4 та 7 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам та свободам громадян, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. А також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Згідно з положеннями ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі, споруди у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

В судовому засіданні встановлено, що спірним є житловий будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 разом з братом - ОСОБА_6, які успадкували 37/200 частин зазначеного житлового будинку, кожен, після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.24-35).

Згідно договору купівлі-продажу від 22 січня 1983 року ОСОБА_5 є власником 41/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.135-142).

Як вбачається з договору від 30 грудня 1986 року, який був укладений між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1, про розподіл земельної ділянки, що складається з 800 кв.м. навпіл, північна сторона - 400 кв.м. належить ОСОБА_5, а південна сторона - 400 кв.м. - ОСОБА_7 (а.с.45).

У відповідності до приписів Земельного кодексу України та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", концептуальні та принципові вирішення планування та використання території України здійснюється на підставі містобудівної документації, з дотриманням державних стандартів і норм.

Розроблення містобудівної документації та її затвердження здійснюється відповідно до норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". В разі, якщо через відсутність таких правил питання огорожі ділянок залишається неврегульованим, внаслідок чого можуть виникати конфлікти з питання влаштування парканів, їх конструкцій, наслідків будівництва (затінення та ін.), для розв'язання конкретної ситуації можуть застосовуватись також положення Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту ст.103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). При цьому, необхідність дотримання правил добросусідства покладається як на власників земельних ділянок так і на землекористувачів.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до роз'яснень Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до приписів ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до змісту ч.ч.3,4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вимог ст.61 ЦПК України позивачкою не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідачка чинить їй перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, а також на підтвердження невідповідності встановленим нормам існуючої інсоляції будинку та земельної ділянки позивачки та на підтвердження вчинення відповідачкою протиправних дій, як і не було надано доказів того, що відповідач без будь-якої необхідності систематично входить на територію домоволодіння позивача, оскільки як сама зазначила остання в судовому засіданні, з 09 лютого 1993 року вона прописана та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2, а у спірному житловому будинку АДРЕСА_1, вона не проживає та не проживала.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини, таких доказів вона не надала суду.

Посилання позивача та її представника правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають.

Вимоги позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останній в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровській області про знесення самовільного будівництва - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Токар