Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8960/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Москаленко К.О.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Поліщук Н.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення заборгованості коштів за договором банківського вкладу та процентів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення заборгованості коштів за договором банківського вкладу та процентів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити новее рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що запровадження тимчасової адміністрації в банку може зупинити виконання рішення, але не є підставою для відмови у задоволенні законних вимог, як це було протлумачено судом першої інстанції в оскарженому рішенні, що фактично позбавило позивача права на захист своїх порушених прав, оскільки позивач позбавлена можливості користуватися своїм майном - грошовими коштами, які банк, в порушення умов договору, відмовляється повернути.

У судове засідання апеляційного суду відповідач свого представника не направив, надіслав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 червня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий онлайн» №5457, відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2, зі сплатою за користування коштами 8,65% річних та з остаточним поверненням 24 червня 2014 року.(а.с.7)

Також 15 березня 2013 року між тими ж сторонами був укладений Договір №002-29555-150313 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, за умовами якого відповідач відкрив позивачу поточний рахунок НОМЕР_3 у доларах США

На виконання умов вказаного договору банківського вкладу від 10 червня 2014 року, позивач розмістила у відповідача на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_3 грошові кошти в розмірі 13 100 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням №4995919. (а.с.9)

Відповідно до п.п.1.9, 1.10 договору банківського вкладу банк прийняв на себе зобов'язання повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти по закінченню строку розміщення вкладу за цим договором шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_3, відкритий на ім'я вкладника.

18 листопада 2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення суми банківського вкладу та нарахованих процентів, (а.с. 14)

Згідно з наявною в матеріалах справи випискою за операціями по картковому рахунку НОМЕР_3, відкритому на ім'я позивача, за період з 06 січня 2015 року по 30 січня 2015 року баланс на кінець періоду складає 13 424,54 доларів США.(а.с.29)

Належні позивачу грошові кошти станом на час розгляду справи відповідачем не повернуті.

Твердження представника відповідача про повернення позивачу належних їй грошових коштів шляхом перерахування їх на поточний рахунок НОМЕР_3, і у зв'язку з цим про припинення зобов'язання його повним виконанням, суд відхилив як такі, що базуються на власному припущенні та грунтуються на суб'єктивному тлумаченні умов договору банківського вкладу.

Також судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

05 січня 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідачем на вимогу позивача від 12 листопада 2014 року не повернуто суму банківського вкладу та нараховані проценти за договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий онлайн» №5457 від 10 червня 2014 року. Просила ухвалити рішення, яким розірвати вказаний договір, стягнути з відповідача, з урахуванням збільшення позовних вимог, суму банківського вкладу та проценти в розмірі 13 424,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 287 956,38 грн., З % річних та інфляційні втрати в розмірі 54 999,67 грн.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях зазначав, що на підставі постанови Правління НБУ №150 «Про внесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та рішення №51 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 03 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку із чим вимоги щодо повернення коштів позивача будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому підстав для задоволення позову немає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про розірвання договору, суд першої інстанції виходив з того, що передбачені законом підстави для цього відсутні.

Судова колегія погоджується з висновком суду в цій частині, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводів щодо неправильності рішення у зазначеній частині апеляційна скарга не містить.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду у зазначеній частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення суми банківського вкладу та процентів у розмірі 13 424,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складало 287 956,38 грн., З % річних та інфляційних втрат за час затримки виконання грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України, суд виходив з того, що такі вимоги після початку процедури ліквідації можуть бути задоволені лише в порядку, передбаченому ст. ст. 27, 45 ч. 2, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим у ПАТ «Дельта Банк» відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача поза процедурою ліквідації, в іншій ніж передбачено законом черговості.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору не враховано тієї обставини, що позивач звернулась з вимогою про повернення вкладу 12 листопада 2014 року, а з даним позовом в суд - 05 січня 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації, яка почала діяти у відповідача з 03 березня 2015 року.

Таким чином, відмова банку у поверненні вкладу позивачу не була пов'язана із запровадженням тимчасової адміністрації, такі дії банку є неправомірними, суперечать умовам договору сторін, положенням ст. ст. 1058, 1060 ЦК України та порушують права позивача.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення банківського вкладу, нарахованих процентів, 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов'язання в порядку ст. 625 ЦК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

З виписки по картковому рахунку позивача від 01 лютого 2015 року вбачається, що на рахунку позивача було 13 424,54 долари США - перерахована з її депозитного рахунку сума банківського вкладу і нарахованих процентів.

Відповідно до останньої заяви позивача про збільшення позовних вимог від 17 квітня 2015 року позивач просила стягнути вказану суму з відповідача, зазначивши, що станом на 17 квітня 2015 року вона дорівнювала 287 956,38 грн. за офіційним курсом Національного банку України. (а.с. 46 - 47)

Судова колегія вважає, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивач вперше звернулась до відповідача з вимогою про повернення вкладу та процентів 12 листопада 2014 року (а.с. 13), і кошти за вкладом їй не були повернуті, за період з 13 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року підлягають стягненню 3% річних від суми боргу на підставі ст. 625 ЦПК України, що становить 3 692,15 грн.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки грошовий вклад був внесений і, відповідно, борг у зв'язку з неповерненням вкладу виник в іноземній валюті.

Та обставина, що, як пояснила позивач у судовому засіданні, їй було 15 червня 2015 року в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було виплачено 200 000 грн. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб., на думку судової колегії, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог або зменшення суми, яка підлягає стягненню, зважаючи на те, що порушення прав позивача виникло до запровадження тимчасової адміністрації в банку, коли відповідач повинен був повернути вклад позивачу та нараховані проценти на її вимогу відповідно до умов договору та закону. Крім того, виплата 200 000 грн. була здійснена не відповідачем, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 13 424,54 долари США, що станом на 17 квітня 2015 року було еквівалентно 287 956,38 грн., 3% річних за період з 13 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року - 3 692,15 грн., а всього 291 648,53 грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 956, 68 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та процентів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () заборгованість за договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий онлайн» №545 від 10 червня 2014 року: суму неповернутого вкладу та нарахованих процентів у розмірі 13 424,54 долари США, що станом на 17 квітня 2015 року було еквівалентно 287 956,38 грн., 3% річних за період з 13 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року в сумі 3 692,15 грн., а всього 291 648,53 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в доход держави судовий збір у розмірі 2 916,49 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: