Ухвала

іменем україни

4 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Посилався на те, що відповідачка та її неповнолітній син не проживають більше шести місяців у квартирі АДРЕСА_1, не сплачують за комунальні послуги, тому просив визнати їх такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня

2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6,

ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та

ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли конфліктні стосунки, що унеможливлює проживання відповідачки та її сина у спірній квартирі, а тому визнано, що вона не проживає в спірній квартирі з поважних причин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачка зі своїм неповнолітнім сином не проживають у спірній квартирі без поважних причин.

Проте погодитись із таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не в повному обсязі з'ясував причини відсутності та непроживання відповідачки з неповнолітнім сином у спірній квартирі та не взяв до уваги рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2011 року, яким вже було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, оскільки вказані обставини стосувались іншого періоду непроживання їх у спірній квартирі.

Із рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня

2012 року встановлено, що ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом про зміну договору житлового найму, тобто вирішувала житлові питання з приводу спірної квартири.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 сплачувала за комунальні послуги за жовтень 2012 року, листопад 2012 року, грудень 2012 року, січень 2013 року, лютий 2013 року, грудень 2013 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, квітень 2014 року, травень 2014 року, що свідчить про те що вона цікавилась спірним житлом.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами виникли конфліктні відносини щодо користування спірною квартирою, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, врахувавши при цьому інтереси неповнолітнього ОСОБА_5

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте апеляційний суд переоцінив наявні у справі докази, що в силу

ст. 339 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко О.М. Ситнік