Справа № 569/7113/15-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Рівненський міський суд Рівненської
в особі судді Долі В.А.
при секретарі Глотовій П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 зареєстрований 07 березня 2003 року; доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матірю; визнати за нею (ОСОБА_1О.) та ОСОБА_2 право власності за кожним по ? ідеальні частки квартири АДРЕСА_1 залишивши вказану квартиру у їх спільній частковій власності; право власності ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1 припинити та покласти на відповідача судові витрати.
У позові зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 07 березня 2003 року відділом ЗАГС адміністрації муніципальної освіти місто ОСОБА_4 Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області РФ, про що зроблений акт про реєстрацію шлюбу № 77. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя між сторонами не склалось. Протягом останніх двох років між ними виникають сварки та скандали з причин безпідставних ревнощів відповідача, що супроводжуються приниженням відповідачем честі та гідності позивача. На цьому ж ґрунті ОСОБА_2 постійно погрожує ОСОБА_1 приниженням репутації, чим спричиняє моральний тиск. Траплялись випадки застосування відносно позивача зі сторони відповідача фізичної сили. Крім того, ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, у зв'язку з чим також виникають скандали. Вказані події відбуваються в присутності малолітньої доньки, що вкрай негативно впливає на її психіку, виховання, емоційний та психологічний стан. На прохання позивача змінити свою поведінку, відповідач реагує короткочасно, після чого негативна поведінка останнього повторюється. На фоні постійних сімейних конфліктів у ОСОБА_1 погіршився стан здоров'я. Останні півроку подружжя не підтримують подружні стосунки. Відповідач не приймає участі у духовному та фізичному вихованні доньки, не допомагає у веденні домашнього господарства, останнім часом веде свій окремий прихований бюджет. За таких обставин, позивач дійшла остаточного висновку про розірвання шлюбу, оскільки підстав для збереження сімї не вбачає, вона втратила до нього почуття любові та довіри.
Також зазначається, що за період шлюбу сторонами на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 4011, було придбано квартиру № 70 у будинку № 14 розташованому по вул. Савури Клима, що у місті Рівне, яка складається з однієї житлової кімнати, ванної та кухні, загальною площею 37,3 кв.м., житловою площею 19,0 кв.м. Оскільки зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так як була набута за час шлюбу, їх (позивача та відповідача) частки є рівними. Враховуючи, що спірна квартира є неподільною в силу ст. 183 СК України, необхідно визнати за позивачем та відповідачем по 1/2 ідеальні частки даної квартири без її реального поділу, залишивши їх у спільному користуванні.
Позивач в судове засідання не зявилась. До початку судового засідання представник позивача адвокат ОСОБА_6 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності своєї довірительки, просить позов задоволити повністю, у випадку неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у судове засідання не зявився. Судова повістка адресована відповідачу повернута суду без вручення адресату по закінченню терміну зберігання.
Виходячи з положень Глави 7 Розділу І ЦПК України, відповідач вважається таким, що отримав судове повідомлення.
За таких обставин, суд, вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, аналізуючи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.
Судом встановлено, що 07 березня 2003 року відділом ЗАГС адміністрації муніципальної освіти місто ОСОБА_4 Мансійського автономного округу Тюменської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що складено запис акта про укладення шлюбу № 77 (а.с.10).
В шлюбі, 04 жовтня 2005 року у подружжя народилась донька ОСОБА_3 (а.с.11).
Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу.
Сторони припинили подружні відносини, протягом останніх пів року не проживають разом. На ґрунті безпідставних ревнощів відповідача, його зловживанням спиртними напоями між подружжям постійно виникають сварки та скандали, що негативно впливає на здоровя позивача, а також на психіку, виховання, емоційний та психологічний стан їх малолітньої дочки. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати.
Також встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на підставі Договору купівлі продажу квартири посвідченого 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 4011, ОСОБА_2 придбано квартиру № 70 що за адресою м. Рівне, вул. Савури Клима, будинок 14, яка складається з однієї кімнати, житловою площею 19,0 кв.м., загальною площею 37,3 кв.м. (а.с.12).
Згідно ч.2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, а відтак поділ спільного майна подружжя підлягає розподілу відповідно до правил цивільного та сімейного законодавств України, який закріплений у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі Постанова Пленуму).
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, визначені в ст. 60 СК України, за змістом ч.1 якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
В силу ст. 183 ЦК України, зазначена квартира є неподільною річчю, оскільки її поділ без втрати цільового призначення неможливий.
Таким чином, спірна квартира підлягає поділу між сторонами як обєкт спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Разом з тим, відповідно до положень ст.71 СК України та роз'яснень, які містяться в п.25 Постанови Пленуму, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок. За відсутності згоди одного з подружжя на отримання ним грошової компенсації своєї частки у спільному майні та неможливості реального розподілу неподільної речі відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності.
Положенням ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 370 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по ? ідеальні частки квартири АДРЕСА_1 залишивши вказану квартиру у їх спільній частковій власності.
Відповідно до ст. 372 ЦК України право власності ОСОБА_2 на 1/1 частку зазначеної квартири припиняється.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягнення з відповідача на користь позивача понесені останньою 1 253,60 грн. судових витрат, що підтверджуються відповідними квитанціями (а.с. 5), з яких 243,60 грн. судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу та 1 010 грн. за подання заяви про поділ майна.
На підставі викладеного ст.ст. 60, 69, 71, 110, 112 СК України, керуючись ст. ст. 10,60,61, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 07 березня 2003 року відділом ЗАГС адміністрації муніципальної освіти місто ОСОБА_4 Мансійського автономного округу Тюменської області, актовий запис № 77 розірвати.
Після розірвання шлюбу, дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з матір'ю ОСОБА_1.
Право власності ОСОБА_2 на 1/1 частки квартири АДРЕСА_1 припинити.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по ? ідеальні частки квартири АДРЕСА_1.
Залишити квартиру АДРЕСА_1 в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 253 (одна тисяча двісті пятдесят три) гривень 60 копійок судових витрат.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Доля В.А.