САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/57/15-ц
Провадження №2/726/79/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17.04.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Житарь С.А.,

за участю представник позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власним майном, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власним майном.

В позові посилаються на те, що вона володіє на праві приватної власності житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Разом зі нею в цьому будинку проживають її син - ОСОБА_4, її батько - ОСОБА_5 та без реєстрації, її колишній чоловік ОСОБА_3, з яким вони розлучені ще з 2000 року.

Крім цього в позові вказує на те, що через деякий час після розлучення вона дозволила її колишньому чоловіку тимчасово проживати в її будинку. Але він залишився і до цього часу не бажає виїхати до свого постійного місця проживання та реєстрації у свій будинок, який знаходиться у с. Брідок Заставнівського району Чернівецької області.

Вказує на те, що проживання разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним як для неї так і для її сина та батька. Відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, принижує їх перед сусідами та родичами.

Крім цього вказує на те, що їх неодноразово доводилось викликати міліцію аби захищатись від його нападів. Неодноразово вони не мали змоги зайти у їхній будинок, так як відповідач закривався у будинку і не впускав до будинку. В результаті сварок та бійок їй доводилося звертатися по медичну допомогу. Також вказує на те, що в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків.

В позові посилається на те, що вона неодноразово просила відповідача добровільно виселитись з її будинку. Вказує на те, що до нього неодноразово застосовувались засоби громадського впливу, зокрема з ним проводилася розмова працівниками правоохоронних органів, він отримував попередження про недопустимість такої поведінки у майбутньому. Але незважаючи на це, він продовжує проживати в її будинку, систематично вживає алкогольні напої та створює ситуацію в якій вона, як власник будинку, не може проживати.

Просить виселити ОСОБА_3 1966 року народження з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що згідно договору дарування житлового будинку від 24.05.2001 року отримала в дар від своєї матері ОСОБА_7 житловий будинок (літ. А площа 30,80 кв.м.) з належними до нього будівлями та спорудами (саманна літня кухня літ.Б, дерев»яний сарай літ В, цегляний сарай літ Г, вбиральня літД, навіс літ.Е, колодязь І, огорожа) по АДРЕСА_1. В 2001 році літню кухню (літ.Б 29 кв.м.) вони зруйнували та побудували на цьому місці житловий будинок 9Х9 кв.м. В старому будинку (літ.А) на даний час проживає її батько - ОСОБА_5, в новоствореному будинку проживає вона з сином та її колишній чоловік ОСОБА_3, з яким вони розлучені ще з 2000 року. Проживання разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки. Новий будинок вона не здає в експлуатацію по причині відсутності матеріальної можливості. Просить суд усунути перешкоди в користуванні власним майном шляхом виселення ОСОБА_3 1966 року народження з належного їй на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім того не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заяву про уточнення позовних вимог, позовні вимоги підтримала повністю та надала аналогічні вимогам заяви пояснення. Просить усунути перешкоди в користуванні майном позивачки ОСОБА_2, шляхом виселення ОСОБА_3 1966 року народження з належного їй на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім того не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Зі згоди позивачки та її представника суд може ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився повторно, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Передбачених ч.1 ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов є передчасним та не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 24.05.2001 року позивачка ОСОБА_2 отримала в дар від своєї матері ОСОБА_7 житловий будинок (літ. А площа 30,80 кв.м.) з належними до нього будівлями та спорудами (саманна літня кухня літ.Б, дерев»яний сарай літ В, цегляний сарай літ Г, вбиральня літД, навіс літ.Е, колодязь І, огорожа) по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 2001 році літню кухню (літ.Б 29 кв.м.) позивачка зруйнувала та побудувала на цьому місці житловий будинок 9Х9 кв.м. В житловому будинку (літ.А) на даний час проживає батько позивачки ОСОБА_5, в новоствореному будинку проживає позивачка з сином та її колишній чоловік ОСОБА_3.

Судом встановлено, що згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» № 1183 від 08.12.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка ОСОБА_2, син позивачки ОСОБА_4 та батько позивачки ОСОБА_5

Судом встановлено, що згідно довідки квартального комітету № 7 від 08.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.

Судом встановлено, що згідно відповіді Брідківської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області вих. № 258 від 26.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є власником будинку АДРЕСА_2, у якому він зареєстрований, а отже має можливість проживати.

Судом встановлено, що згідно відповіді Садгірського РВУ МВС України в Чернівецькій області № 33/2765 від 03.04.2015 року з березня 2010 року і по теперішній час позивачка ОСОБА_2 неодноразово зверталася в міліцію із заявами по факту конфліктної ситуації з відповідачем по справі ОСОБА_3, а саме зверталася з заявами п'ять разів (12.03.2013 року, 13.03.2013 року, 05.12.2014 року, 15.12.2014 року, 19.03.2015 року), проте по даним фактам ознаки кримінального правопорушення були відсутні тому на відповідача були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.

Крім цього судом встановлено, що 14.03.2013 року заява ОСОБА_2 по факту суперечки із колишнім чоловіком ОСОБА_3, де останній вдарив по обличчі заявницю, зареєстровано ЖЕО № 531 від 14.03.2013 року і відомості були внесені до ЄРДР № 0000171 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, однак провівши всі слідчі дії дане кримінальне правопорушення було закрито 03.04.2013 року за ст. 284 п. 2 КПК України - відсутність складу кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в старому будинку (літ.А) на даний час проживає його дідусь ОСОБА_5, в новоствореному будинку проживає він з матір»ю ОСОБА_2 та з батьком ОСОБА_3 Проживання разом з батьком в одному будинку стало неможливим, оскільки останній зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, внаслідок чого неодноразово зверталися в міліцію по даним фактам.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила той факт, що в новоствореному будинку проживає ОСОБА_2 з сином та колишнім чоловіком ОСОБА_3, між сторонами по справі постійно виникають сварки, зокрема вона була свідком сварки 08.03.2013 року, під час якої ОСОБА_3 вдарив позивачку, вважає відповідача по справі неадекватною людиною.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.392 цього ж кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 157 ЖК України- членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Проте, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд приходить до висновку про неможливість виселення відповідача з займаного приміщення.

Житловий кодекс України передбачає виселення громадян лише з жилих приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтями 379, 380 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що будівля, яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач є самочинним будівництвом і у позивачки відсутнє право власності на нього. Законом не передбачено виселення громадянина з самочинно збудованого приміщення, а також усунення перешкод у користуванні ним.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_2 не здала в експлуатацію та не оформила правовстановлюючі документи на новостворений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а отже будинок є самочинною будівлею та вона на момент розгляду справи не є власником даного будинку.

За таких обставин, враховуючи вище наведене суд вважає, що позивачка вправі звертатися з даним позовом після набуття права власності на житловий будинок в якому проживає відповідач ОСОБА_3

Таким чином, у позові про усунення перешкод у користуванні власним майном слід відмовити за передчасністю позовних вимог.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 116, 157 ЖК України, ст.ст. 317, 321, 328, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власним майном - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом в 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Л. В. Байцар