Справа № 441/1402/13 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/783/443/15 Доповідач в 2-й інстанції:Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Курій Н.М.,Мельничук О.Я.,

секретар - Матяш С.І.

з участю апелянта - ОСОБА_2

представника апелянта - ОСОБА_3,

відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи: Городоцька міська рада Львівської області, Відділ держземагенства в Городоцькому районі Львівської області про визнання недійсним і скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вилучення землі із чужого незаконного користування та усунення перешкод у здійсненні права власності,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи: Городоцька міська рада Львівської області, Відділ держземагенства в Городоцькому районі Львівської області про визнання недійсним і скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вилучення землі із чужого незаконного користування та усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у здійсненні нею права власності на земельну ділянку, площею 0,0597 га, яка є частиною її ділянки, площею 0,0923 га, за адресою: АДРЕСА_1 в м.Городок Львівської області відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №184905 від 22.07.2010 р. у спосіб знести (демонтувати) з частини її земельної ділянки сітчасту загорожу, довжиною 68,65 м., що позначена на Кадастровому плані земельної ділянки № :29:015:0076 від точки 5 до точки 9 - 16,67 м, від точки 9 до точки 7- 35,18 м, та від точки 7 до точки 6 - 16,80 м.

В решті частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з»ясування обставин справи, оскільки судом не взято до уваги докази, які були дослідженні та перевірені при винесенні постанови Городоцьким районним судом Львівської області від 01.03.2012 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2012 року, відповідно підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд, відмовляючи в задоволенні позову апелянта, порушив вимоги ст.152 ЗК України, приписи ч. 1 ст. 155 ЗК України та прийшов до невірного висновку, що він є неналежним землекористувачем спірної земельної ділянки та не вправі вимагати усунення порушень його прав на землю, як користувача, щодо визнання недійсним та скасування державного акту.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зіслався в своєму рішенні на ту обставину, що постановою Городоцького районного суду Львівської області від 01.03.2012 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду Львівської області від 19.11.2012 року встановлено, що апелянт, нібито, загородив частину земельної ділянки, площею 34,9 м. на 16,6 м. сітчастою огорожею та насадив там дерева, кущі. Вважає, що обставина про добросовісність, відкритість, безперервність користування земельною ділянкою є доведеною і встановленою вищезазначеними процесуальними документами, що вступили в законну силу, відповідно не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, як це вбачається з положення ст. 61 ЦПК України.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що після смерті батька, приймаючи спадкове майно, а саме нерухомість, він став добросовісним набувачем і земельної ділянки на підставі приписів п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року та з того часу, будучи землекористувачем спірної земельної ділянки набув право на неї за давністю користування, оскільки користувався нею протягом 15 років, згідно ст. 119 ЗК України. Факт підтвердження його проживання в даному господарстві підтверджується записами в будинковій книзі. Висновки суду, що він чинить перешкоди ОСОБА_5, шляхом встановлення сітчастої огорожі на її земельній ділянці є хибними, оскільки як встановлено попередніми процесуальними документами, саме батько апелянта встановлював огорожу, а ОСОБА_5 має в розпорядженні державний акт на земельну ділянку, площею 0,0923 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, виданий на підставі скасованого рішення, з якої 0,0597 га є в користуванні апелянта та визнав за останньою право власності на всю вищевказану площу, згідно Державного акту.

Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 вересня 2014 року скасувати як незаконне та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення відповідача ОСОБА_4, проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право на звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до вимог до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтоватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були досліджені в суді.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт, зокрема рішення уповноваженого органу державної влади чи місцевого самоврядування, або цивільно-правова угода.

Відповідно до п. "а" ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно із ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність.

Відповідно до ч.2 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як вбачається з копії ситуаційної схеми земельної ділянки з генерального плану м. Городок (а.с.63), викопіювання з опорного плану м. Городок (а.с.64) земельні ділянки, на яких розташовані будинковолодіння, належні на праві власності сторонам, і які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в м.Городок Льтвівської області, межують між собою.

ОСОБА_2 29.01.2013 року звертався із заявою до міського голови м. Городок із проханням передати йому у приватну власність земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 га по АДРЕСА_2 в м. Городок, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.103).

Згідно листа-відповіді виконкому Городоцької міської ради № 02.27/3037 від 19.11.2013 р. рішення міською радою з приводу даної заяви не приймалось, оскільки частина земельної ділянки, на яку претендує заявник, є у приватній власності ОСОБА_5 (а.с.100).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 в м. Городок Львівської області для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рішенням Городоцької міської ради у власність чи у користування ОСОБА_2, а так само і спадкодавцю житлового будинку - ОСОБА_6, не передавалась, таке рішення міською радою не приймалось, будь-яких правовстановлюючих документів ОСОБА_2 до суду не подав.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що позивач ОСОБА_2 не є належним власником чи землекористувачем спірної земельної ділянки, а отже, не входить до кола осіб, які б мали право вимагати усунення порушень своїх прав на землю як власник чи землекористувач, виходячи з наступних міркувань.

Згідно положень ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Ч.1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які користуються суміжними земельними ділянками на яких розташовані належні їм на праві власності будинковолодіння, виник спір з приводу землекористування, який був предметом розгляду як в органі місцевого самоврядування, так і в суді.

17.09.2009 року з метою врегулювання конфліктної ситуації земельною комісією Городоцької міської ради було проведено обстеження спірних земельних ділянок та складено відповідний акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки згідно з абрисом-схемою, однак суміжна земельна ділянка ОСОБА_2 не була погоджена.

На підставі даного акту та складеного абрису-схеми земельна комісія вирішила рекомендувати сесії Городоцької міської ради затвердити документацію представлену ОСОБА_4 Рішенням земельної комісії рекомендовано сесії затвердити представлену ОСОБА_4 документацію.

Рішенням Городоцької міської ради Львівської області №1644 від 2.07.2009 р. затверджено межу суміжних земельних ділянок між ОСОБА_5 власницею будинку по АДРЕСА_1 у м.Городок та ОСОБА_2, власником будинку по АДРЕСА_2 у м.Городок по наявній межі від АДРЕСА_1 вздовж всієї ділянки згідно абрису. Зобов»язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку в користь ОСОБА_5

Із довідки Городоцької міської ради №0221/1333 від 5.08.2009 р. вбачається, що процес приватизації по заяві від 02.03.2009 р. його присадибної земельної ділянки, на якій знаходиться належний позивачу на праві власності житловий будинок був призупинений через розгляд земельного спору між ним та суміжним землекористувачем ОСОБА_5 - власницею будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м.Городок.

Рішенням Городоцької міської ради №1856 від 29.12.2009 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0923 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вищевказаного рішення відповідачу ОСОБА_5 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №184905 від 22.07.2010р. за яким ОСОБА_5 стала власником земельної ділянки, що знаходиться в м.Городок по АДРЕСА_1 Львівської області площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач ОСОБА_2 не погоджуючись з рішеннями Городоцької міської ради Львівської області №1644 від 02.07.2009 р. та №1856 від 29.12.2009 р. оскаржив такі в судовому порядку, звернувшись до суду з відповідним позовом.

Постановою Городоцького районного суду Львівськї області від 01 березня 2012 року, яка набрала законної сили 15 листопада 2012 року, визнано протиправними та скасовано рішення Городоцької міської ради Львівської області №1644 від 02.07.2009 р. «Про земельний спір між гр.ОСОБА_5, вланицею будинку по АДРЕСА_1 та гр.ОСОБА_2, власником будинку по АДРЕСА_2» і рішення Городоцької міської ради Львівської області №1856 від 29.12.2009 р. «Про затвердження технічної документації та передачу безоплатно у власність гр.ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1».

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що порушуються права позивача ОСОБА_2, а відтак останній є належним позивачем у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, суд першої інстанції виходив з того, що предметом розгляду адміністративної справи в суді був не спір про право на земельну ділянку, а процедура передачі земельної ділянки у власність і прийняття з цього приводу рішення органом земельного самоврядування. А тому державний акт не підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є невірним, оскільки як встановлено судом порушення процедури полягало серед іншого і у невизначенні меж фактичного землекористування сторонами. Тому рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт скасовані, а відтак підлягає скасуванню і сам державний акт, як похідний документ.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування державного акту і про часткове задоволення зустрічного позову.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення лише частково відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову, часткового задоволення зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_2 судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 114 грн. 70 коп. (сто чотирнадцять грн. 70 коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 124 грн. 00 коп. (сто двадцять чотири грн. 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги, а також в користь держави 114 грн. 70 коп. (сто чотирнадцять грн. 70 коп.) недоплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 209 ч. 3, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні первісного позову, часткового задоволення зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_2 судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи: Городоцька міська рада Львівської області, Відділ держземагенства в Городоцькому районі Львівської області про визнання недійсним і скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЛ №184905 на право власності на земельну ділянку площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться у м.Городку Львівської області,по АДРЕСА_1, виданий 22 липня 2010 року ОСОБА_5 на підставі рішення Городоцької міської ради №1856 від 29 грудня 2009 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов»язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у здійсненні нею права власності на земельну ділянку площею 0,0597 га, яка є частиною її земельної ділянки, площею 0,0923 га і знаходиться у м.Городку Львівської області, по АДРЕСА_1, шляхом зобов»язання ОСОБА_2 знести (демонтувати) з частини її земельної ділянки сітчасту огорожу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 114 грн. 70 коп., сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви та 124 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги, а також в користь держави 114 грн. 70 коп. недоплаченого судового збору за подання позовної заяви.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я..