УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватне підприємство «Агенція нерухомості «Євродом» про стягнення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 27847 грн (еквівалент 2350 доларів США) та витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн.

Позов мотивовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 жовтня 1998 року належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_1. Співвласниками квартири були: її колишній чоловік ОСОБА_6, син ОСОБА_7, дочка ОСОБА_5 10 грудня 2013 року позивач та інші співвласники квартири звернулися до ПП «Агенція нерухомості «Євродом», де уклали агентський договір, згідно умов якого позивач повинна була отримати 12 000 доларів США - 20 відсотків від вартості майбутнього продажу квартири АДРЕСА_1. 28 лютого 2014 року у нотаріальній конторі був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно якого квартира була продана за 60 000 доларів США. Кошти від продажу зберігались ПП «Агенція нерухомості «Євродом» згідно укладеної угоди. Позивач повністю свою частку від проданої квартири не отримала, оскільки дані кошти були використані ОСОБА_5 Позивач вважає, що належні їй 27 847 грн (еквівалент 2350 доларів США) в агенції ОСОБА_5 одержала незаконно, безпідставно набула гроші, які належали їй тому зобов'язана повернути їх.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено факту безпідставного набуття відповідачем належних ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 27 847 грн (еквівалент 2350 доларів США).

Обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: - набуття або збереження майна; - набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); - відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Згідно із встановленими місцевим судом обставинами, між сторонами не укладалось договорів (письмових чи усних) про надання чи збереження грошових коштів, що належать ОСОБА_4 від продажу квартири, а тому позовні вимоги є не підтвердженими належними та допустимим доказами в розумінні ст. 57-60 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що договором №12/10 від 10 грудня 2013 року, за яким належна їй частка від продажу квартири повинна становити 12 000 доларів США є безпідставними, оскільки даний договір стосувався угоди про надання послуг між замовниками - ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та виконавцем ПП «Агенція нерухомості «Євродом» і залежав від укладення основного договору. При цьому, основний договір був укладений у гривні, що підтверджується її копією, наявною в матеріалах справи (а.с.89).

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку стаття 1212 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки відповідач фактично грошей, належних позивачу безпідставно не набула і їх не зберігала.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду, належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для скасуваня ухваленого ним рішення.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Фактично, посилання ОСОБА_4 зводяться до переоцінки доказів, досліджених та перевірених судами в ході розгляду справи.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук