Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Долі В.А.

при секретарі Глотовій П.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 від імені та в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спільним майном, вселення, встановлення порядку користування спільним майном, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, 1998 року народження, звернулась до суду з позовом, позовом, у якому просить вселити її (ОСОБА_1.) з неповнолітньою донькою в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати їй та неповнолітній доньці користуватись вказаною квартирою та проживати у ній; встановити порядок користування цією ж квартирою виділивши в спільне користування ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_4 житлову кімнату більшої площі; ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату меншої площі, приміщення кухні, туалету, ванни, коридору, та інші технічні приміщення залишити в спільному користуванні співвласників квартири; судові витрати покласти на ОСОБА_3

У позові зазначається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх неповнолітній доньці ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Він вигнав ОСОБА_1 з донькою з квартири, змінив вхідні замки, самовільно забрав та утримує правовстановлюючі документи на житло. Крім цього, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання позивача з донькою такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстрації. 16 червня 2014 року заочним рішенням Рівненського міського суду, позов ОСОБА_3 задоволено частково та яким зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області зняти з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 У зв'язку з неправомірними діями відповідача щодо створення перешкод в користуванні спільною квартирою, позивач зверталась до Рівненського МВ УМВС України стосовно вжиття заходів впливу. За розглядом звернення надано відповідь та рекомендовано для вирішення питання звернутись до суду. Покликаючись на наведене, позивач просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, з викладених у ньому підстав, просили його задоволити. У зв'язку з запереченнями відповідача, позивач додатково вказала, що має намір щоб донька в подальшому проживала у квартирі та продовжувала навчання в м. Рівне, тому заперечує щодо компенсації їй вартості належної частки квартири.

Відповідач ОСОБА_3 позов заперечив та вказав, що позивач разом з донькою ще у 2011 році, у його відсутності вивезла спільно набуто майно, залишила спірне помешкання та виїхала на постійне місце проживання в с. Бугрин Гощанського району, де проживає з іншим чоловіком. Дочка відвідує там школу. Всі витрати по утриманню квартири він ніс самостійно, що ставило його у скрутне матеріальне становище. У зв'язку з цим, заочним рішення Рівненського міського суду від 16 червня 2014 року вирішено зняти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають у належному ОСОБА_1 будинку, частка якої складає близько 60 кв.м., мають земельну ділянку. Наміру проживати в квартирі вони не мають. Стосунки між ним та позивачкою на даний час неприязні. За таких обставин, спільне користування та володіння квартирою є неможливе. У зв'язку з цим, не заперечує компенсувати позивачці вартість її та ОСОБА_4 частки квартири.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 17 листопада 2006 року № 559, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 Частка кожного з співвласників складає 1/3.

Позивач доводить, що відповідач їй та доньці чинить перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим вона не має доступу до помешкання, не має можливості користуватись майном.

Зазначена обставина не заперечується відповідачем та стверджується повідомленням начальника Рівненського МВ УМВС України від 27 листопада 2014 року № 50/16-8568, згідно якого ОСОБА_1 за результатами звернення щодо самовільної заміни замка до вхідних дверей спільного помешкання ОСОБА_3 рекомендовано звернутись до суду, оскільки у даній події не вбачається складу кримінального правопорушення, а також висновком по матеріалах ЄО № 25360 від 13 листопада 2014 року складеного 27 листопада 2014 року щодо звернення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не впускає та виганяє її з квартири, де вони спільно проживають. Крім цього, 16 червня 2014 року, заочним рішенням Рівненського міського суду задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації та яким зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області зняти з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Також наявність перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у користуванні належним їм майном (квартирою) зі сторони ОСОБА_3 підтверджується зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в майні, поданим до початку розгляду по суті даної справи.

Ухвалою від 11 березня 2015 року зазначений позов ОСОБА_3 прийнятий судом, проте позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 роз'єднанні в самостійні провадження, відповідно до ч.2 ст. 126 ЦПК України, оскільки кожна з позовних вимог первісного та зустрічного позову, мають свої окремі значення, і їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ч.2 ст. 386 цього ж Кодексу, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України закріплено правило, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_4 як повноправні володільці частини належного їм майна (1/3 за кожним), мають право на захист свого володіння відповідно до вимог ст.ст. 386,391 ЦК України, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування нею та вселення.

Згідно згаданого технічного паспорту та плану квартири АДРЕСА_1, дана квартира загальною площею 48,0 кв.м. складається з двох жилих кімнат: 5 - площею 15,7 кв.м.; 6 - площею 11,1 кв.м., а також приміщень: 1 коридор - площею 8,0 кв.м., 2 ванна - 2,6 кв.м., 3 туалет - 1,1 кв.м., 4 - кухня, площею 7,4 кв.м.; балкон - 1,1 кв.м., лоджія 1,0 кв.м.

Розпорядження ж об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) встановлюються за правилами ч.ч.1 - 3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач вказує, що має намір в подальшому проживати в квартирі з донькою, а тому від матеріальної компенсації відмовляється.

З урахуванням технічної характеристики спірного помешкання, характеру правовідносин що існують між сторонами, належної кожному з них конкретної частки спільного майна, є доцільним встановити наступний порядок користування квартирою, зокрема виділити у користування: виділивши в спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 більшу житлову кімнату № 5 площею 15,7 кв.м.; ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату № 6 площею 11,1 кв.м.; кухню, туалет, ванну, коридор, балкон та лоджію залишити в загальному користуванні співвласників квартири.

Такий порядок користування квартирою, суд, вважає таким що не обмежує право кожного з співвласників на належні їм розмір частки квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає вирішенню питання судових витрат, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені останньою 243,60 грн. судового збору.

На підставі викладеного ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_4 від імені та в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спільним майном, вселення, встановлення порядку користування спільним майном задоволити повністю.

Вселити ОСОБА_1 з неповнолітньою донькою ОСОБА_4, 1998 року народження в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_4, 1998 року народження користуватись квартирою АДРЕСА_1 та проживати у ній.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши в спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житлову кімнату № 5 площею 15,7 кв.м.; ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату № 6 площею 11,1 кв.м.; кухню, туалет, ванну, коридор, балкон та лоджію залишити в загальному користуванні співвласників квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243,60 (двісті сорок три) гривні 60 копійок понесені нею витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Доля В.А.