АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/7185/2015 головуючий у 1-й інстанції: Сенько М.Ф.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, приватного підприємства "Компанія ТОП" про захист авторських прав, за апеляційною скаргою приватного підприємства "Компанія ТОП" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він є професійним ілюстратором та автором різних малюнків з узорами вишивок, які він розміщує на веб-сайті "ІНФОРМАЦІЯ_2". У серпні 2014 року ним було виявлено 5 різних зошитів "Вишиванка" (позначені торгівельною маркою "ІНФОРМАЦІЯ_3"), на обкладинках яких було використано 6 малюнків узорів вишивки, автором яких є позивач. На вказаних зошитах зазначено, що вони виготовлені ТОВ "Полісвіт" на замовлення ПП "Компанія ТОП". 19 жовтня 2014 року адвокат Братківський К.С., діючи в інтересах ОСОБА_1, придбав через інтернет-магазин ІНФОРМАЦІЯ_1 5 зошитів з малюнками, авторами яких є позивач. Продавцем зошитів, на яких зображені відповідні об'єкти авторського права, є ФОП ОСОБА_2 У подальшому стало також відомо, що ТОВ "Полісвіт" є лише виконавцем замовлень суб'єктів господарювання. Так, продавець ТОВ "Полісвіт" на виконання умов договору № 0305/01 від 3 травня 2005 року виготовили і передали покупцю ПП "Компанія ТОП" певну канцелярську продукцію (товар), у тому числі і зошити "ІНФОРМАЦІЯ_3", на обкладинках яких були використані зображення орнаментів (узорів) вишивки. Позивач вказував на те, що він не надавав відповідачам дозволу на використання та продаж створених ним 6 малюнків узорів вишивки з інтернет-ресурсу "ІНФОРМАЦІЯ_2", а, отже, здійснивши продаж зошитів, на обкладинках яких зображені такі малюнки, відповідачі порушують його авторські права.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд заборонити ФОП ОСОБА_2 продаж шкільних зошитів торгівельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_3" із зображенням малюнків узорів вишивки, автором яких є ОСОБА_1; стягнути з ПП "Компанія ТОП" на свою користь компенсацію за порушення авторського права в розмірі 73080 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Заборонено ФОП ОСОБА_2 продаж шкільних зошитів торгівельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_3", на обкладинках яких містяться зображення, автором яких є ОСОБА_1 Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 80 коп. Стягнуто з ПП "Компанія ТОП" на користь ОСОБА_1 73080 грн. компенсації за порушення авторського права, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 730 грн. 80 коп.

У поданій апеляційній скарзі ПП "Компанія ТОП", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що позивачем не було подано достатніх та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 є автором спірних творів та в процесі розгляду справи позивачем не були усунуті обґрунтовані сумніви щодо факту авторства позивача; твори, які розміщені на обкладинці зошитів ТМ "ІНФОРМАЦІЯ_3", які є предметом спору, є творами народної творчості, що згідно п. б) ч. 1 ст. 10 Закону України "Про авторське право і суміжні права" не охороняються законом та не є об'єктами авторського права.

Представник ПП "Компанія ТОП" - Степанов О.О. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є автором різних малюнків з узорами вишивок, які він розміщує на веб-сайті "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Згідно з портфоліо, що розміщено на веб-сайті "ІНФОРМАЦІЯ_2", ОСОБА_1 є фотографом, ілюстратором, художником векторної графіки; від свого імені розміщує на сайті фотографії, ілюстрації та українські орнаменти, на умовах стандартної ліцензії. Всі виключні авторські права на зображення, розміщені на сайті, відповідно ліцензії, залишаються за автором (п.1 ч. 1 ліцензії).

На веб-сторінках сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 в розділі векторна графіка 5 листопада 2010 року; 6 листопада 2010 року; 22 листопада 2010 року; 3 грудня 2010року; 26 грудня 2010року; 12 грудня 2010 року були розміщені під авторством ОСОБА_1 шість малюнків узорів вишивки (а. с. 5-9):

ІНФОРМАЦІЯ_4

ІНФОРМАЦІЯ_5

ІНФОРМАЦІЯ_6

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_8

ІНФОРМАЦІЯ_9

19 жовтня 2014 року адвокат ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_1, придбав через інтернет-магазин ІНФОРМАЦІЯ_1 5 шкільних зошитів торгівельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_3", на обкладинках яких містяться зображення, автором яких є ОСОБА_1

Продавцем зошитів, на яких зображені відповідні об'єкти авторського права, є ФОП ОСОБА_2

Факт продажу даного товару відповідачем ФОП ОСОБА_2 підтверджується товарним чеком № ООВ0003359 від 19 жовтня 2014 року (а. с. 12; 13).

З матеріалів справи також вбачається, що 3 травня 2005 року був укладений договір № 0305/01, за умовами якого продавець ТОВ "Полісвіт" зобов'язався поставити і передати у власність, а покупець ПП "Компанія ТОП" прийняти і оплатити канцелярські товари, зошити та іншу продукцію в асортименті, вказаному у додатку до цього договору (а. с. 37-38).

Також, 10 червня 2008 року між ТОВ "Полісвіт" та ПП "Компанія ТОП" було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 0305/01 від 3 травня 2005 року, згідно якої вказаний договір було доповнено п. 1.3, у якому зазначено, зокрема, що покупець має право замовляти у продавця дизайн і оформлення продукції, вказаної у п. 1.1. договору; готові варіанти оформлення і дизайнів передаються покупцю згідно актів прийому-передачі варіантів оформлення і дизайнів продукції тощо (а. с. 39).

Так, згідно акту прийому-передачі варіантів оформлення і дизайнів продукції № 040908 до додаткової угоди № 1 до договору № 0305/01 від 3 травня 2005 року продавець ТОВ "Полісвіт" передав покупцю ПП "Компанія ТОП" 110 дизайн-макетів зошитів та іншої продукції (а. с. 40).

Крім того, у відповідь на адвокатський запит представника позивача - Братківського К.С., ТОВ "Полісвіт" своїм листом (Вих. № 79 від 30 вересня 2014 року) повідомило, що товариство є лише виконавцем замовлень суб'єктів господарювання (а. с. 16).

За змістом положень ч. 1 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) та ч. 1 ст. 435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору, фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

У абзаці 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею.

До майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором (ст. ст. 440, 441 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Відповідно до п. "а" ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст. ст. 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст. ст. 15, 39 - 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

В абзаці 5 ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що "виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом".

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно з ч. 3 ст. 442 ЦК ніхто не має права опубліковувати твір без згоди автора, крім випадків, встановлених цим Кодексом а іншим законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме: твори образотворчого мистецтва.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав та їх майнові права є порушенням авторського права.

При порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право звертатися до суду за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав (частина перша статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, на підтвердження свого авторства позивач надав роздруківки з інтернет-ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_2, на якому він оприлюднив свої твори, зокрема, шість малюнків узорів вишивки (а. с. 5-9).

У свою чергу, відповідачем ПП "Компанія ТОП" не надано доказів того, що ОСОБА_1 надавав компанії дозвіл на використання створених ним 6 малюнків узорів вишивки з вказаного інтернет-ресурсу на обкладинках шкільних зошитів торгівельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_3", виготовлених ТОВ "Полісвіт" на замовлення ПП "Компанія ТОП".

Таким чином, доводи скаржника про те, що позивачем не було подано достатніх та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 є автором спірних творів, є необґрунтованими та підлягають відхиленню, оскільки доказів, які б спростовували авторство позивача, ПП "Компанія ТОП" не подано.

Посилання скаржника на те, що твори, які є предметом спору, є творами народної творчості, а тому відповідно до п. б) ч. 1 ст. 10 Закону України "Про авторське право і суміжні права" не охороняються законом та не є об'єктами авторського права, ґрунтуються на припущеннях та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визначаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права"), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" № 5 від 4 червня 2010 року).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем доведено факт порушення його авторських прав з боку відповідача ПП "Компанія ТОП", а тому на його користь підлягає стягненню грошова компенсація.

Колегія судді також погоджується з розміром грошової компенсації, визначеним судом першої інстанції, оскільки відповідні мотиви визначення розміру компенсації цілком були наведені в мотивувальній частині рішення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 441 ЦК України використанням твору є, зокрема його продаж.

Відповідно до п. "б" ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту.

При цьому, особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Отже, здійснивши продаж шкільних зошитів торгівельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_3", на обкладинках яких містяться зображення, автором яких є ОСОБА_1, відповідач ФОП ОСОБА_2 порушила авторські права позивача.

За таких обставин суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо заборони ФОП ОСОБА_2 здійснювати продаж шкільних зошитів торгівельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_3", на обкладинках яких містяться зображення, автором яких є ОСОБА_1

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Компанія ТОП" відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В.Шахова

Т.О.Невідома