Справа № 381/804/15 Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/3665/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 18.06.2015
У Х В А Л А

іменем України

18 червня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фастівського місьрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім.О.В.Музиченка», Національного університету біоресурсів і природокористування України, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним вище позовом, який мотивували тим, що вони з членами родини постійно проживають в квартирі № 1 будинку по вул.Трудовій 8-г у с.Велика Снітинка Фастівського району Київської області. Житловий будинок по вул.Трудовій 8-г в с.Велика Снітинка перебуває на балансі відповідача - Відокремленого підрозділу НУБіП України «Великоснітинського навчально-дослідного господарства ім.О.М.Музиченка».

Вказували, що 11 червня 2014 року адміністрація і профспілка відокремленого підрозділу звернулися до Національного університету біоресурсів і природокористування України з проханням надати дозвіл працівникам господарства на приватизацію квартир в будинку по вул.Трудовій 8-г в с.Велика Снітинка. Міністерство освіти України, до якого у свою чергу звернувся із запитом НУБіП України, повідомило, що дане питання буде розглядатися в разі передачі квартир в будинку до комунальної власності місцевої ради. Проте Великоснітинська сільська рада вказала, що підстави для прийняття будинку до комунальної власності за відсутності ініціювання цього питання власником відсутні. Вважають, що відповідачі порушили їх право на набуття права власності на спірну квартиру, бо квартира № 1 була виділена їх батьку ОСОБА_4 на підставі спільного рішення адміністрації і профспілки навчально-дослідного господарства «Великоснітинське» 20 квітня 2000 року і 21 квітня 2004 року видано ордер на право її зайняття. В цій квартирі вони провели ремонт та обладнали газопостачання.

Зазначали, що вони мають право на набуття займаної квартири у власність за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, бо вони відкрито і добросовісно володіють даним майном із 2001 року, у звязку з чим просили визнати за ними право спільної сумісної власнсоті на квартиру № 1 будинку по вул.Трудовій 8-г у с.Велика Снітинка Фастівського району Київської області.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким їх позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивують тим, що спірна квартира спочатку за ордером у 2000 році була надана їх батьку ОСОБА_4, а пізніше цю ж квартиру у 2004 році за ордером виділено їх матері ОСОБА_5, яка померла 11 вересня 2010 року, а отже вони успадкували за набувальною давністю дану квартиру після її смерті. Крім того, суд не врахував, що відповідачі заперечують проти приватизації квартири, що суперечить закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В суді апеляційної інстанції представник позивачів апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції з наведених у скарзі підстав та ухвалити нове, яким вимоги позивачів задоволити у повному обсязі.

Представник відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім.О.В.Музиченка» та Національного університету біоресурсів і природокористування України проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа ОСОБА_4 апеляційну скаргу визнав, вважав, що є підстави для визнання за позивачами права власності на кваритру за набувальною давністю.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3, суд обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання за позивачами права власності на займану ними квартиру за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України.

При цьому суд виходив з того, що позивачі не надали доказів факту добросовісного заволодіння ними як фізичними особами чужим майном, що унеможливлюєзадоволення позову.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту ст.344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Аналогічні розяснення містить п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що багатоквартирний житловий будинок № 8-г по вул.Трудовій в с.Велика Снітинка Фастівського району Київської області належить на праві власності Національному університету біоресурсів і природокористування України та перебуває на балансі його відокремленого підрозділу «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім.О.В.Музиченка», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо державного майна (а.с.8).

20 квітня 2000 року на спільному засіданні профспілки і адміністрації навчально-дослідного господарства «Великоснітинське» було виділено чотирикімнатну квартиру в будинку тваринника на території навчально-дослідного господарства «Великоснітинське» в с.В.Снітинка ОСОБА_4 на сімю з 4-х чоловік - ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.12). У 2001 році ОСОБА_4 видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с.39).

31 березня 2004 року на спільному засіданні профспілки і адміністрації навчально-дослідного господарства «Великоснітинське» було виділено звільнену квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_4, яку він в подальшому приватизував та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно зареєстровано в Фастівському МБТІ 20 липня 2004 року (а.с.62,79,80).

На підставі рішення виконкому Великоснітинської сільської ради від 21 квітня 2004 року ОСОБА_5 - дружині ОСОБА_4 було видано ордер на право зайняття жилого приміщення у квартирі АДРЕСА_1 на сім'ю із 6-ти чоловік (а.с.19). Після смерті ОСОБА_6, яка померла 11 вересня 2010 року, наймачем вказаної квартири визначено позивачку ОСОБА_2, що стверджується листом Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області № 159 від 22 квітня 2015 року (а.с.67, 81,82).

У звязку з допущеними помилками в нумерації квартир в житловому будинку № 8-г по вул.Трудова в с.Велика Снітинка проведена перереєстрація мешканців будинку, зокрема позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із кв.№ 2 на кв.№ 1.

За таких обставин, з огляду на те, що спірна квартира № 1 розташована у житловому будинку № 8-г по вул.Трудовій в с.Велика Снітинка, який належить на праві власності відповідачу, а позивачі вселилися до спірної квартири на підставі ордеру і займають жиле приміщення на умовах договору найму жилого приміщення, суд прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність факту добросовісного заволодіння позивачами чужим майном, і як наслідок відсутністьпередбачених ст.344 ЦК України підстав для визнання за позивачами права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання за позивачами права власності на спірну квартиру за набувальною давністю не грунтуються на вимогах закону. поскільки за змістом ст.344 ЦК України за набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем. Як вище вказувалося спірна квартира належить на праві власності відповідачу, про що відомо позивачам, які зайняли спірну квартиру на підставі ордера в порядку визначеному Житловим кодексом України і мешкають у спірній квартирі на умовах договору житлового найму, що у свою чергу виключає доросовісність володіння, а свідчить про володіння майном на договірних засадах.

Отже, спірне майно є власністю відповідача і вирішення питання про набуття у власність такого житлового приміщення відбувається за нормами житлового законодавства в порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», які є спеціальними нормами, а не у відповідності до положень ст.344 ЦК України, як помилково вважають позивачі.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачами прав позивачів на приватизацію спірної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не стосуються предмету заявленого ними позову і не свідчать про виникнення у них права власності на квартиру за набувальною давністю.

Крім того, набуття права власності на державне житло згідно ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відбувається на підставі рішення відповідного органу приватизації, а не на підставі судового рішення. У випадку порушення прав позивачів при приватизації займаного ними житла, вони підлягають захисту у визначений законом спосіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фастівського місьрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: