ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1964/15-ц
Провадження № 2/362/1485/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом про невиконання відповідачем взятих на себе за договором позики, датованим 15 червня 2014 року, грошових зобовязань та вимогою про стягнення з останнього на його користь грошового боргу у розмірі 22000 грн. та судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі. Разом з тим, з його пояснень вбачається, що договір про нібито надання заявником відповідачеві позики був своєрідною формою захисту її прав та інтересів від зобовязань останнього про відшкодування їй шкоди в сумі 22000 грн. від завдання останнім, внаслідок вчинення злочину, смерті її чоловікові. Тобто, фактично ніяких коштів вона відповідачеві не передавала, крім того, розписка про передачу нею відповідачеві коштів у відповідності до п.п.5 договору не складалася. Він визнав помилку у зазначені місяця укладення спірного договору, замість «червня» - «січень».

Представник відповідача під час своїх пояснень та допиту, як свідка, вимоги позову не визнав, наполягаючи на тому, що кошти його довіритель від заявниці не отримував.

Дійсно, договір позики між сторонами укладався, але не у червні, а «15» січня 2014 року, як певна гарантія відшкодування відповідачем заявниці шкоди від спричинення ним, під час вчинення злочину, смерті її чоловікові. Таки кошти в сумі 20 000 грн. він відшкодував позивачці, що підтверджується її відповідною розпискою від 15 січня 2015 року та відсутністю у неї будь-яких претензій до відповідача, що також відображено у відповідному вироку про засудження відповідача від 23 січня 2014 року. Розписка за спірним договором про нібито передачу коштів між сторонами не складалася.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обовязків до виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд також враховує положення ст.ст.610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобовязання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої, в тому числі, смертю фізичної особи передбачені положеннями Глави 82 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, за договором безпроцентної цільової позики, датованим 15 червня 2014 року, позивач в м. Василькові нібито надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 22000 грн., які зобовязався повернути до 13 червня 2014 року. Передача коштів передбачалася на підставі розписки у простій письмовій формі, яка суду не надана.

У відповідності до заяви позивача від 15 січня 2014 року, вона як потерпіла у кримінальній справі за обвинуваченням відповідача за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, отримала від ОСОБА_2 відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 17136 грн. та додатково моральну шкоду в сумі 20000 грн., у звязку з чим, жодних матеріальних претензій до нього вона не має та в подальшому мати не буде.

Згідно з вироком від 23 січня 2014 року Васильківського міськрайонного суду Київської області, відповідач засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.128 КК України та ч.3 ст.135 КК України, під час яких загинув ОСОБА_3 - чоловік позивача по зазначеній цивільній справі. У вироку зазначене, що обставинами, які помякшують покарання відповідача є, в тому числі, відшкодування ним завданих збитків.

Проте, позивач будь-яких доказів на підтвердження його доводів щодо надання грошових коштів відповідачеві за розпискою на підставі відповідного договору суду не надав.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що грошові кошти за договором позики від 15 червня 2015 року заявницею відповідачеві не надавалися, доводи представника позивача спростовуються зібраними у справі доказами, а тому, підстав для стягнення з останнього нібито позичених грошових коштів у суду не має.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046-1051 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.