Справа № 466/8644/14 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/2252/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4,

ОСОБА_5,ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 30 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, з участю третьої особи: органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення участі у вихованні дитини -,

в с т а н о в и л а:

3 грудня 2014 року ОСОБА_5 звернувся з позовом про визначення участі у вихованні дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач чинить йому перешкоди у вихованні їх спільної дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з відповідачем, він проживає окремо від них. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради визначено спосіб його участі у вихованні дитини, час та порядок спілкування з дочкою, однак всупереч цьому відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з донькою, не допускає його до дитини. Просить задовольнити позов та визначити такі способи його участі у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_7: кожну першу та третю суботу місяця з 10 до 13 год.- побачення із дитиною, та спільне проведення часу, за бажанням в присутності матері; кожну другу та четверту неділю місяця з 10 до 13 год. - побачення із дитиною та спільне проведення часу, за бажанням в присутності матері; два рази на місяць (п'ятниця, субота або неділя) відвідування дитиною його (позивача) місця проживання або спільні поїздки з дитиною до його батьків із залишенням дитини на ніч, за попереднім узгодженням із відповідачем відповідних днів; спільне з дитиною проведення святкових днів, періоду канікул в рівній кількості з відповідачем за попереднім узгодженням із нею відповідного періоду спільного перебування з дитиною та повідомленням її про місце перебування дитини; спільні з дитиною поїздки на відпочинок до курортних зон України, а також за її межі за попереднім узгодженням із відповідачем відповідних періодів відпочинку з дитиною та повідомленням матері про місце перебування дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 30 грудня 2014 року позов задоволено. Визначено для ОСОБА_5 такі способи його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_7 - кожну першу та третю суботу місяця з 10 год. до 13 год. побачення з донькою та спільне проведення часу, за бажанням в присутності матері; кожну другу та четверту неділю місяця з 10 до 13 год. побачення із донькою та спільне проведення часом, за бажанням в присутності матері; два рази на місяць (п'ятниця, субота або неділя) відвідування дитиною його місця проживання або спільні поїздки з дитиною до його батьків із залишенням дитини на ніч, за попереднім узгодженням із відповідачем відповідних днів; спільне з дитиною проведення святкових днів, періоду канікул в рівній кількості з відповідачем за попереднім узгодженням із нею відповідного періоду спільного перебування з дитиною та повідомленням її про місце перебування дитини; спільні з дитиною поїздки на відпочинок до курортних зон України, а також за її межі за попереднім узгодженням із відповідачем відповідних періодів відпочинку з дитиною та повідомленням матері про місце перебування дитини.

Рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню, оскільки суд вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, хоч такі є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи; судом неповно з'ясовані обставини справи. При вирішенні спору суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права, рішення не обґрунтоване належними та допустимими доказами. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково та визначити для позивача способи для участі у вихованні дитини у виді зустрічей у першу і третю суботу місяця з 11 до 13 год., у присутності матері, та у другу і четверту неділю місяця з 16 до 18 год. у присутності матері.

Позивач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить таке залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що між сторонами 1 червня 2010 року зареєстровано шлюб. Вони є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір'ю. Батьки дитини (сторони) не досягли згоди щодо участі кожного у вихованні дитини.

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради за результатами розгляду заяви позивача, виходячи з інтересів дитини, враховуючи зайнятість батьків, вік дитини (ІНФОРМАЦІЯ_1), встановлено дні побачень ОСОБА_5 із донькою, ОСОБА_7, яка проживає з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, а саме: перша та третя субота місяця з 17 до 19 год., друга та четверта неділя місяця - з 11 до 13 год., зустрічі повинні відбуватися в присутності матері дитини. Крім цього, за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режим харчування та сну малолітньої ОСОБА_7

Вказане розпорядження не виконувалося відповідачем, що стало причиною звернення позивача з цим позовом.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначений Сімейним кодексом України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 цього Кодексу.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право приймати участь у її вихованні. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України). Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до ст. 141 СК України , ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (стаття 158 СК України).

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до частин 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки і піклування надав свій висновок у цій справі щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті вивчення справи, зокрема, умов проживання дитини, її віку, зайнятості батьків. Висновок щодо часу надання позивачеві можливості зустрічатися з дитиною в основному є конкретним, правильним і таким, що відповідає вимогам ст.ст.153,157,159 СК України. При вирішенні спору суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо способів участі позивача у спілкуванні з дитинною та визначив інші способи.

Згідно з ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наявність таких підстав для незгоди з висновком органу опіки та піклування судом не встановлена, в рішенні не наведена.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливаютьь зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст.ст.215-217 ЦПК України. Судом першої інстанції дані вимоги не виконані, у зв'язку із чим резолютивна частина оскаржуваного рішення викладена у такий спосіб, який унеможливлює виконання судового рішення.

Відтак, колегія суддів вважає, що в основному слід погодитись з висновком органу опіки та піклування щодо участі позивача у вихованні дитини сторін. Однак при цьому колегія суддів приходить до висновку, що позивач зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини самостійно, а не тільки у присутності відповідача. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача з дитиною виключно у присутності відповідача, може протиправно обмежити його участь у вихованні дитини. Тому колегія суддів вважає, що у вечірні години позивач може спілкуватися з дитиною у присутності матері, а в ранкові - така присутність є зайвою.

Аналізуючи наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та її виховання. Відповідач ухиляється від виконання прийнятого органом опіки та піклування рішення щодо встановлення способу спілкування позивача з дитиною. Доказів того, що рішення органу опіки і піклування не відповідає інтересам дитини, не надано.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у цьому рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 30 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_5 у спілкуванні і вихованні дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, у виді побачень у першу та третю суботу місяця з 17 год. до 19 год. в присутності матері; у другу та четверту неділю місяця - з 11 год. до 13 год.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: