АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1784/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30,33 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолесникові Я. В.

з участю прокурора Олійник І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 3 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до прокуратури Черкаської області, прокуратури Христинівського району Черкаської області, Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області, Державного казначейства України про стягнення майнової, матеріальної та моральної шкоди, завданої органами міліції, прокуратури незаконними рішеннями за заявою про злочин від 15 квітня 2008 року, заслухавши прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулися до суду із вказаним позовом, та просили стягнути на їх користь солідарно майнову шкоду в сумі 23460 грн., матеріальну шкоду в сумі 12468 грн. та моральну шкоду в сумі 150 тис. грн., постановити окрему ухвалу з направленням вищестоящому прокурору про виявленні порушення та виправлення порушень КПК України.

Свої вимоги мотивували тим, що за їх заявою від 15.04.2008 року Христинівським РВ УМВС проводилася перевірка в порядку ст. 97 КПК України (1960 року). Впродовж 2008 - 2012 років органом внутрішніх справ неодноразово приймалися рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, які в послідуючому за їх скаргами скасовувалися як прокуратурою, так і судами. Унаслідок оскарження постанов про відмову в порушенні кримінальної справи до прокуратури району, області, Генеральної прокуратури України та судів позивачі зазнали душевних страждань, понесли матеріальні витрати та зазнали майнову шкоду, яка складається із вартості викраденого майна.

15.03.2013 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 подали суду письмові пояснення, вказавши, що до матеріальної шкоди (судових витрат) вони відносять витрати на проїзд до суду, виготовлення копій документів, поштові послуги, втрати робочого, особистого часу. Майнова шкода в сумі 23460 грн. складається з вартості викраденого майна. Розмір моральної шкоди в сумі 150 тис. грн. позивачі визначили, виходячи із терміну порушення та ступеню протиправності дій відповідачів.

Ухвалою суду від 16.03.2013 здійснено заміну первісного відповідача - прокуратуру Христинівського району, на належного відповідача - прокуратуру Черкаської області.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 3 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку, де посилаючись на невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просили його скасувати та направити справу на новий розгляд в іншому складі. Постановити окрему ухвалу, направивши її до прокуратури Черкаської області про проведення розслідування щодо порушення норм кримінального Закону при постановленні незаконних постанов.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного Цивільного процесуального Кодексу України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Підставою позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у позовній заяві зазначили винесення прокуратурою Христинівського району Черкаської області, на їх думку, незаконних постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, які в подальшому скасовувались.

Як зазначили позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у позовній заяві, такими діями відповідачів їм завдано майнову, матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої ч. ч. 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних ) зобов'язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, відшкодовує юридична або фізична особа, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що саме по собі скасування постанов про відмову у порушенні кримінальної справи не свідчить про протиправність дій прокуратури, про наявність її вини та завдання цим шкоди.

А відтак, за відсутності вини немає підстав покладення відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду на відповідачів.

Безпідставними є й вимоги позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення на їх користь солідарно матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 91 КПК України 1960 p., чинного на час розгляду скарг позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, судові витрати складаються:

1) із сум, що видані і мають бути видані свідкам, потерпілим, експертам, спеціалістам, перекладачам і понятим;

2) із сум, витрачених на зберігання, пересилання і дослідження речових доказів;

3) з інших витрат, що їх зробили органи дізнання, досудового слідства і суд при провадженні у даній справі.

Згідно з ч.І ст. 93 КПК України 1960 р. судові витрати покладаються на засуджених, крім сум, що видані і мають бути видані перекладачам, або приймаються на рахунок держави.

Враховуючи зазначене, витрачені позивачами кошти на поштові послуги, виготовлення копій документів, проїзд до суду при оскарженні постанов про відмову в порушенні кримінальної справи до судових витрат у кримінальному провадженні не відносяться та не можуть бути стягнуті ні з держави, ні з органів прокуратури.

Вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач повинен довести: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачами не доведено жодного із елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено наявність, розмір та характер моральної шкоди, не надано їх обґрунтування, не мотивовано в чому полягає винна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв'язок між протиправними діяннями та наслідками.

Оскільки позивачами не обґрунтовано ту обставину що дії відповідачів є протиправними та спричинили їм матеріальну шкоду, то й вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, а також про допущення порушень норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За наведених обставин колегія суддів також не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали за наведеними у апеляційній скарзі доводами.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - відхилити, а рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 3 червня 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :