"06" березня 2015 р.
Провадження № 2/642/349/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Вікторова В.В.

при секретарі Лозоватій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СL-701/122/2006 у сумі 259 316,42 грн. Стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № 701/415/06/1 у сумі 15611,61 грн. Стягнути з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір по 182 грн. з кожного.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-701/122/2006, відповідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 21 213 доларів США. Крім того, 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений Договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 701/415/06/1, відповідно умов якого Банк надав відповідачу ОСОБА_1 овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафта, який становить 6 400 грн. В якості забезпечення належного виконання зобов'язання позичальника ОСОБА_1 між АКБ «Райфайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SCL-701/122/2006, відповідно якого відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_1 її зобов'язань перед Кредитором (Позивачем) за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Свої зобов'язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін. Однак, відповідачі не виконують умови договорів, укладених з позивачем, у зв'язку з чим станом на 07.08.2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року у сумі 259 316,42 грн. та за кредитним договором № 701/415/06/1 від 10.04.2006 року сумі 15 611,61 грн.

В подальшому представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Алімов А.С. уточнив свої позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року у розмірі 1 205 821,35 грн. В іншій частині - позовні вимоги залишилися без змін. Уточнені позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Свої доводи виклала у письмових запереченнях та заяві про застосування судом позовної давності (а.с. 114-119, 136-138).

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, надав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, та надав письмові заперечення, у яких просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 132-134, 159).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, та матеріали справи у сукупності, приходить висновку, що позовні вимоги позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-701/122/2006, відповідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 21 213 доларів США (а.с. 7-13).

12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року, у зв'язку з чим до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» стосовно права вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором (а.с. 44-66).

Крім того, 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 було укладено Договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 701/415/06/1, відповідно умов якого Банк надав відповідачу ОСОБА_1 овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафта, який становить 6 400 грн., а відповідач ОСОБА_1 приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту і сплатити плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, передбачені кредитним договором (а.с. 38-41).

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання позичальника ОСОБА_1 між АКБ «Райфайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SCL-701/122/2006 (а.с. 16-17).

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником (відповідачем ОСОБА_1.) його зобов'язань перед Кредитором (Позивачем) за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також п. 1.2 ст. 1 Договору поруки передбачено, що Поручитель (відповідач ОСОБА_2) та Боржник (відповідач ОСОБА_1.) відповідають як солідарні боржники.

Відповідно до п. 1 ст. 553, п. 1 та п. 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Свої зобов'язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін.

У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов'язання в установлені терміни не виконує, допускає прострочення платежів, а відповідачем ОСОБА_2 були порушені зобов'язання за договором поруки, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року станом на 07.08.2014 року у сумі 259 316,42 грн., яка складається з: 1) заборгованість по тілу кредиту в сумі 16 207,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.08.2014 року складає 200 236,51 грн.; 2) заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 4 781,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.08.2014 року складає 59 079,91 грн.; 3) пені за несвоєчасне повернення суми кредиту в сумі 946 504,93 грн.

Крім того, виникла прострочена заборгованість і за кредитним договором № 701/415/06/1 від 10.04.2006 року станом на 07.08.2014 року у сумі 15 611,61 грн., яка складається з: 1) заборгованість по тілу кредиту в сумі 5 906,39 грн.; 2) заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 9 705,22 грн.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Поняття позовної давності визначено законодавцем у статті 256 ЦК України.

За змістом вказаної правової норми позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Наслідки спливу позовної давності передбачені законодавцем у ст. 267 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Проте, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За загальним правилом до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання боржником разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником, або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено особисто самим боржником, або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону чи на підставі відповідної довіреності.

Так, кредитний договір № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року був укладений строком на 5 (п'ять) років з кінцевим строком для повного виконання позичальником узятих на себе кредитних зобов'язань 10.04.2011 року.

Саме з настанням зазначеної дати відповідно до ст. 261 ЦК України й розпочався перебіг позовної давності, в межах загального трирічного строку, якої позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Крім того, приймаючи всі права ПАТ «ОТП Банк» стосовно права вимоги до боржника за вищезазначеними кредитними договорами відповідно укладеного договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на день укладання даного договору, тобто станом на 12.11.2010 року, знав про наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року, що підтвердується копією Витягу з Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року (а.с. 57). Однак, позивач з даним позовом звернувся до суду лише 08 грудня 2014 року (а.с. 2).

Також в судовому засіданні з пояснень відповідача ОСОБА_1, що не заперечувалось представником позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», встановлено, що останній платіж за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року ОСОБА_1 був здійснений 04.01.2008 року.

Таким чином, з урахуванням дати здійснення останнього платежу та дати остаточного повернення кредиту, позов поданий після припинення права кредитора на задоволення своїх вимог і по кожному окремому платежу і по виконанню зобов'язання в цілому.

При цьому судом встановлено, що заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивача з проханням повністю відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в позові у зв'язку зі спливом позовної давності заявлена відповідачем до винесення рішення і у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законів України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо у позові відмовлено, то витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 266, 267 Цивільного кодексу України, Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В. В. Вікторов