АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом та з урахуванням уточнень просила суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні позивачу земельною ділянкою, розташованою з адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення споруд, які незаконно побудовані на межі із земельною ділянкою ОСОБА_2; стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона є співвласником домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Приміщення, які побудовані ОСОБА_4, що мешкає по пров. Диканський, 3 у м. Дніпропетровську, розташовані поруч із земельною ділянкою позивача та створюють останній, а також іншим сусідам перешкоди у користуванні земельною ділянкою. У зв'язку з зазначеним ОСОБА_2 через представника своїх інтересів звернулась до суду з даним позовом та просила суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні позивачу земельною ділянкою, розташованою з адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення споруд, які незаконно побудовані на межі із земельною ділянкою ОСОБА_2; стягнути витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року ухвалено: у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, за невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до технічного паспорту, виданого КП "ДМБТІ", копію якого додано позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 165/600 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 володіє земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. На підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 є власницею домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2. Згідно з висновком Інституту проектування та будівельних експертиз, складеного за результатами технічного обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, реконструкцію домоволодіння АДРЕСА_2 було здійснено з порушенням пункту 3.25* ДБНЗ360-92**, пункту 15 додатку "Ж" ДБН В 2.5-20-2001. Судом також було встановлено, що 04 лютого 2014 року в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області була зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації, який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що вимоги позивача до відповідача про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою з адресою: м. Дніпропетровськ, пров.Диканський,5, шляхом знесення споруд, які незаконно побудовані на межі із земельною ділянкою ОСОБА_2, є недоведені. На протязі слухання даної цивільної справи судом неодноразово роз'яснювалось сторонам положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо необхідності доводити ті обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Висновок Інституту проектування та будівельних експертиз, складеного за результатами технічного обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, судом не може бути оцінений як належний та допустимий доказ з огляду на положення 143-144 ЦПК України, якими визначено порядок призначення судової експертизи. При цьому важливо зауважити, що кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури не надає права на проведення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої бажано для встановлення істини у даній справі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо зобов'язання відповідача усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення споруд, які незаконно побудовані на межі із земельною ділянкою позивача.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, - ч.1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; - ч.2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; - ч.3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; - ч.4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивач не конкретизувала свої позовні вимоги щодо яких споруд вона ставить питання про їх знесення. Зазначення позивачем про те, що огорожа, яку побудував відповідач, є занадто високою (приблизно 3 метри) та створює перешкоди у потраплянні денного світла на земельну ділянку позивача, однак за висновком Інституту проектування та будівельних експертиз, складеного за результатами технічного обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 від 14 липня 2014 року (а.с.51), на який посилається позивач у підтвердження позовних вимог, - паркан між ділянкою замовника та ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 побудовано сумісно у 2013 році і належить: 1/2 частина - ОСОБА_2 та 1/2 частина ОСОБА_4; конструкція паркану уявляє собою цегляну стіну, висотою 3,03 м. Отже, позивач заявляє вимоги до суду щодо своєї огорожі, яку сама побудувала і яка їй належить. З тексту позовної заяви вбачається, що предметом спору є також прибудови за літерою А4-1 та сарай літера «Е», які побудовані відповідачем впритул до забору, що розмежовує границі земельних ділянок позивача та відповідача. За висновком Інституту проектування та будівельних експертиз, складеного за результатами технічного обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 від 14 липня 2014 року вбачається, що у 2013 році відповідач власник домоволодіння АДРЕСА_2, було виконано роботи по реконструкції свого домоволодіння. При виконанні будівельних робіт з реконструкції домоволодіння № 3 було побудовано сарай (літера Е) та прибудову (літера А-4-1) в якій розташовано гараж та котельню впритул до паркану (а.с.52).

Згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 27 січня 2014 року, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 04 лютого 2014 року, житловий будинок після реконструкції з прибудовами, погребом, ганком, навісом, сараєм за адресою: АДРЕСА_2 за II категорією складності будівництва (а.с. 97-101) судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач має дозвіл на будівельні роботи у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Таким чином, доводи позивача та апелянта щодо самочинного будівництва відповідачем є безпідставними.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ч.1 - усі об'єкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності; ч.2 - категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва; ч.3- віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва; ч.4 - порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 34 вказаного Закону регулює право на виконання будівельних робіт, а саме: ч.1 - замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції України або її територіальному органу (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю) за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; ч.2 - зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва; ч.4 - реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкцію або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ч.2 статті 36 вказаного Закону, - виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється. За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. 3. Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 38 вказаного Закону регулює правовідносини щодо знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування, де зазначено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якої прийнято відповідне рішення суду.

З огляду на вищевказані вимоги Закону, право на пред'явлення позову про знесення самочинно збудованого об'єкта надано інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 466 "Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт" будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Будівельні роботи можуть виконуватись замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцією та реєстрації відповідною Інспекцією декларації щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІП категорії складності.

Оскільки судом першої інстанції на підставі зібраних доказів встановлено про не доведеність за розглядом справи, що відповідач своїми діями створює перешкоди позивачу у користуванні її власністю та порушує її права та свободи, то не має підстав для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Сторони не заявляли клопотання суду про призначення відповідної експертизи для встановлення зазначених обставин, хоча судом роз'яснювались, зокрема, і право заявити клопотання про призначення експертизи.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судова колегія, переглядаючи справу в апеляційному порядку, дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, недоведеними та необґрунтованими у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду що не є підставою для скасування судового рішення.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно не зупинив провадження у справі до розгляду справи в адміністративному порядку, судова колегія вважає неспроможними, оскільки вказані доводи не є підставою для скасування рішення суду і задоволення позову.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь