Номер провадження 2/638/1720/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 березня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Кондратюк І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дзержинського районного відділу у м. Харкові Головного управління департаменту міграційних справ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 03.12.2014 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язати Дзержинський районний відділ у м. Харкові Головного управління департаменту міграційних справ в Харківській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. В квартирі зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. 27.01.2014 р. шлюб між ними розірвано, з цього часу відповідач в квартирі не мешкає, його особистий речей в ній немає, місцезнаходження його не відомо. Позивач весь цей час вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, не може в повному обсязі реалізувати своє право власності, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, також шляхом розміщення оголошення в газеті «Слобідський край» № 24 (22144) від 26.02.2015 р.

В судове засідання представник відповідача Дзержинського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Від представника Дзержинського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Іванченко Олександри Юріївни надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, вирішення справи залишила на розсуд суду.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

За п. 1.1. договору дарування квартири від 25.11.2013 р. ОСОБА_2 (Дарувальник) подарував та передав безоплатно у власність ОСОБА_1, а ОСОБА_1 (Обдарована) прийняла у власність квартиру за номером АДРЕСА_1. Вищезазначена квартира складається із двох кімнат, житловою площею 35,4 кв. м., загальною площею 48,0 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 2082.

Також право власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13701997 від 29.11.2013 р.

28.08.2014 р. ОСОБА_2 надав заяву, якою підтвердив свою згоду на зняття з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрована в реєстрі за № 977.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2014 р. по справі № 638/20111/13, номер провадження 2/638/1369/14 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Шлюб, зареєстрований 15 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2010 - розірваний. Після розірвання шлюбу відповідачу залишено прізвище «ОСОБА_1».

Допитаний в судовому засіданні 16.02.2015 р. свідок ОСОБА_6 пояснила, що з ОСОБА_1 вони знайомі, оскільки проживають в одному під'їзді, вона на 3 поверсі, а ОСОБА_1 на 5 поверсі, діти в них одного віку, ходять в один садочок, знайомі вже майже 5 років, з відповідачем ОСОБА_2 вона знайома, може охарактеризувати його як доброго чоловіка. Деякий час вони з родиною переїхали до м. Києва, коли повернулися в 2012 р., то ОСОБА_2 вже не проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, вона його останній час бачила 31.05.2013 р. Вона часто буває в помешканні позивача, ніяких речей ОСОБА_2 в квартирі не бачила.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Так із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1. При цьому посилалася на та ст. 405 ЦК України.

Згідно з матеріалами справи, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 припинилося у зв'язку з укладанням договору дарування 29.11.2013 р.

Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з позивачем 27.01.2014 р. перестав бути членом сім'ї власника квартири за адресою: АДРЕСА_1, тобто членом сім'ї ОСОБА_1, тому не має право на користування цим житлом.

Вимоги позивача в частині визнання ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11.12.2003 р. зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Вимоги позивача в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку є незаконними, оскільки зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування спірною квартирою, а тому вони не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11.12.2003 р., ст. ст. 16, 316, 321, 346, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дзержинського районного відділу у м. Харкові Головного управління департаменту міграційних справ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий: