Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», яке діє через представника Пономарьова Ігоря Олексійовича, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 50 тис. дол. США і зобов'язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування цими коштами у строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 11 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручився за виконання позичальником обов'язків, які виникли на підставі договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Право вимоги за кредитним договором було відступлено на підставі відповідного договору від 28 листопада 2012 року товариству з обмеженою відповідальністю «Факторінгова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), яким цього ж дня відступлено право вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, в останнього станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 768 680,56 грн до складу якої входять: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 473 459,51 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 207 030,67 грн та пеня у розмірі 88 190,38 грн, яку позивач просить солідарно стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 28 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 50 тис. дол. США зі сплатою 13,5 % річних у строк до 10 серпня 2017 року. У подальшому додатковими угодами № 1 від 11 лютого 2009 року, № 2 від 9 вересня 2009 року та № 3 від 24 червня 2010 року до кредитного договору були внесені зміни та доповнення, зокрема, встановлено строк користування кредитом - до 10 серпня 2030 року включно.

Цього ж дня, між банком та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передано в іпотеку нежитлове <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2099/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>приміщення <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2105/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> по вул. Г <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>агаріна, 27/4 у м. Кременчуці <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2108/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Також з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 11 лютого 2009 року між ОСОБА_7 та банком було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручився за виконання позичальником обов'язків, які виникли на підставі договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

У зв'язку з невиконанням позичальником договірних зобов'язань щодо погашення кредиту товариство просило стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором №1602/0807/98-005 від 28 серпня2007 року у загальному розмірі 768 680,56 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із недоведеності позивачем факту набуття прав кредитора за кредитним договором, укладеним 28 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_6, та договором поруки від 11 лютого 2009 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_9, відповідно.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне

У статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є новим кредитором з правом вимоги до відповідачів як боржника і поручителя за кредитними зобов'язаннями на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року (а.с. 8-16), укладеного з ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке у свою чергу право вимоги набуло на підставі договору факторингу № 15 від 18 листопада 2012 року (а.с. 17-30), укладеного з публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк».

На підтвердження переходу права вимоги до відповідачів за зобов'язаннями за кредитним договором від 28 серпня 2007 року від первісного кредитора (публічне акціонерне товариство «Сведбанк») до позивача, останнім до матеріалів справи додано два договори факторингу, акти прийому-передачі реєстрів заборгованостей (а.с. 35, 37, 87) та безпосередньо витяги з реєстрів щодо обсягу невиконаних ОСОБА_6 кредитних зобовʼязань.

Спір щодо чинності цього договору був предметом іншого судового провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання частково недійсним договору факторингу та визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечним договором, за наслідками якого було винесено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року, про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 9.5 кредитного договору від 28 серпня 2007 року та п 11.5 договору про внесення змін та доповнень № 2 до цього кредитного договору передбачено право банку на переведення своїх прав за цими кредитними зобов'язаннями третій особі без згоди позичальника.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 518 ЦК України визначено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання

Таким чином, встановивши, що між сторонами як новим кредитором, боржником і поручителем виникли правовідносини з приводу виконання кредитного договору, суди повинні були встановити обставини щодо виконання саме цього договору, а не договору факторингу, сторонами якого відповідачі не являються, та не перебувають із позивачем у відповідних правовідносинах.

Таким чином, судами фактичні обставини справи щодо наявності боргу, його розміру, підстав для стягнення цього боргу за наявності іншого судового рішення про стягнення із відповідачів заборгованості за цими кредитними зобов'язаннями не встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», яке діє через представника Пономарьова Ігоря Олексійовича, задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана