У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Вишинська О.М., про визнання недійсним іпотечного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року позивач звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 13 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого була належна останнім на праві власності квартира АДРЕСА_1. Вважаючи, що на час укладення іпотечного договору він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, просив визнати його недійсним, а вчинений нотаріусом виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру для погашення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 30 квітня 2015 року, у позові про визнання недійсним іпотечного договору відмовлено.

ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_1, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суди виходили з того, що згідно висновків проведених у справі експертиз наявні у позивача розлади психічної діяльності були невиражені та не досягли рівня хронічного психічного захворювання, а тому під час укладення спірного договору він міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Оскільки доказів, які б свідчили, що на час укладання оспорюваного договору ОСОБА_1 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не подано, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених судами на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухвалених ними судових рішеннях висновків, у зв'язку з чим підстави для їх скасування і її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Додатковим рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2015 року відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 220 ЦПК України на додаткове рішення може бути подано скаргу.

У справі відсутні відомості про те, що вказане рішення було оскаржене в апеляційному порядку і його законність була предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про те, що судом не було ухвалено рішення щодо вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, безпідставні.

Посилання в касаційній скарзі на те, що нотаріусом виконавчий напис вчинено без дотримання вимог чинного законодавства не можуть бути предметом перевірки в суді касаційної інстанції з врахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 328 ЦПК України та того, що апеляційна скарга на додаткове рішення, яким вирішена ця вимога, не подавалась, і апеляційним судом з приводу його законності ніяких рішень не ухвалювалось.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова