У Х В А Л А

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І., Яреми А.Г., -

розглянувши заяви ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «ДБНУ» (далі - ТОВ «ДБНУ») про перегляд Верховним Судом України рішення апеляційного суду Житомирської області від 9 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року у справі позовом Коростенського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері до Житомирської районної державної адміністрації, управління Держземагенства у Житомирському районі, реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «ДБНУ» про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25 грудня 2012 року № 1113, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Коростенського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25 грудня 2012 року № 1113, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 9 грудня 2014 року апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Коростенського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 25 грудня 2012 року № 1113 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва) з метою зміни цільового призначення на землі транспорту (під розташування автостоянки для обслуговування територіальної громади села) ОСОБА_4 площею 0,10 га, ОСОБА_5 площею 0,50 га - земельна ділянка НОМЕР_8, площею 0,40 га - земельна ділянка НОМЕР_9, які розташовані на території Кам'янської сільської ради Житомирського району і області. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, виданий 26 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_4, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, цільове призначення - землі транспорту (під розташування автостоянки для обслуговування територіальної громади села), та скасовано державну реєстрацію. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га, виданий 26 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_5, кадастровий номер НОМЕР_6, цільове призначення - землі транспорту (під розташування автостоянки для обслуговування територіальної громади села) та скасовано державну реєстрацію. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,4000 га, виданий 26 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_5, кадастровий номер ділянки НОМЕР_5, цільове призначення - землі транспорту (під розташування автостоянки для обслуговування територіальної громади села) та скасовано державну реєстрацію. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 26 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «ДБНУ», площею 0,5000 га (кадастровий номер НОМЕР_7) та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ТОВ «ДБНУ». Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 26 грудня 2012 року між ОСОБА_5 і ТОВ «ДБНУ», площею 0,4000 га (кадастровий номер НОМЕР_5) та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ТОВ «ДБНУ».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та касаційну скаргу ТОВ «ДБНУ», до якої приєдналося товариство з обмеженою відповідальністю «Аскона-Південь», задоволено частково. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 9 грудня 2014 року в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок і в частині скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову Коростенського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

До Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення апеляційного суду Житомирської області від 9 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, заявником додано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року у справі № 6-37657св14, копію постанови Вищого адміністративного суду України від 7 липня 2015 року у справі № К/800/65997/13, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми процесуального права, а саме: п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, ст. 339, ч. 2 ст. 214 та ч. ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України.

В своїй заяві ОСОБА_4 також посилається на невідповідність оскаржуваних рішень в частині задоволення позову висновкам Верховного Суду України, викладених у постанові від 11 листопада 2014 року № 21-405а14.

До Верховного Суду України надійшла також і заява ТОВ «ДБНУ» про перегляд Верховним Судом України рішення апеляційного суду Житомирської області від 9 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Як доказ неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 серпня 2013 року у справі № К/9991/61426/11, в якій, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права, а саме: неоднакове застосування п.п. 8 та 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_02_20/pravo1/KP020502.html?pravo=1> № 502.

Перевіривши наведені в заявах доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 353 Цивільного процесуального кодексу України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Житомирська районна державна адміністрація діяла у межах своїх повноважень, оскільки площа земельних ділянок, цільове призначення яких змінювалось, менша ніж 10 га. Крім того, прокурором не було надано копії оспорюваних державних актів та договорів купівлі-продажу. Разом з тим, ТОВ «ДБНУ» є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, а відтак визнання недійсним вищевказаних договорів та державних актів порушить його право власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Житомирська районна державна адміністрація вийшла за межі своїх повноважень, оскільки відповідно до п. 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_02_20/pravo1/KP020502.html?pravo=1> № 502, до компетенції районної державної адміністрації належить виключно подання проектних матеріалів із своїм висновком до обласної держадміністрації, яка в свою чергу розглядає подані проектні матеріали і готує свій висновок для подання Кабінету Міністрів України для прийняття відповідного рішення. Відтак, розпорядження райдержадміністрації є незаконним, а державні акти та послідуючі угоди, з урахуванням дії мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення - недійсними.

Суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції в частині визнання незаконним розпорядження голови райдержадміністрації від 25 грудня 2012 року № 1113 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва) з метою зміни цільового призначення на землі транспорту (під розташування автостоянки для обслуговування територіальної громади села) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та виданих на підставі цього розпорядження державних актів про право власності на земельні ділянки. Рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок та в частині скасування їх державної реєстрації скасовані, справа в цій частині передана на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У заяві про перегляд Верховним Судом України судових рішень ОСОБА_4 оскаржує судові рішення в частині задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування норм процесуального права: п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, ст. 339, ч. 2 ст. 214 та ч. ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, та вважає, що вказані судові рішення перешкоджають подальшому провадженні у справі.

Оскільки оскаржувані судові рішення не є такими, що перешкоджають подальшому провадженні у справі, заява ОСОБА_4 в цій частині є необґрунтованою.

В частині доводів ОСОБА_4 щодо невідповідності рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року № 21-405а14 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, колегія суддів виходить з такого.

У справі, про перегляд якої подано заяву, позовні вимоги заявлено як щодо визнання незаконним розпорядження голови райдержадміністрації, так і визнання незаконними правовстановлюючих документів, виданих на його підставі.

Водночас у справі від 11 листопада № 21-405а14 позовні вимоги заявлено лише щодо визнання незаконним ненормативного акту органу місцевого самоврядування.

Тобто, правовідносини не є подібними, а тому заява ОСОБА_4 і в цій частині є необґрунтованою.

ТОВ «ДБНУ» також оскаржує судові рішення в частині задоволення позову. Як підставу для перегляду вказує на п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: неоднакове застосування п.п. 8 та 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_02_20/pravo1/KP020502.html?pravo=1> № 502.

Разом з тим, у справі, про перегляд якої подано заяву, спір виник відносно зміни цільового призначення земельної ділянки, яка відноситься до ріллі, на землі транспорту, а у наданій для порівняння справі від 1 серпня 2013 року № К/9991/61426/11 - щодо зміни цільового призначення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на цільове признання - землі рекреації.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, вважати заяви ОСОБА_4 та ТОВ «ДБНУ» обґрунтованими немає підстав.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Коростенського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері до Житомирської районної державної адміністрації, управління Держземагенства у Житомирському районі, реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «ДБНУ» про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25 грудня 2012 року № 1113, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема