Справа №468/507/15-ц 11.06.2015 11.06.2015 11.06.2015
Провадження №22-ц/784/1446/15
Категорія 44 Головуючий у суді першої інстанції Копейка Т.О. Суддя доповідач апеляційного суду Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 6 травня 2015 р., ухваленого за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про вселення,

та зустрічним позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про вселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що з 2002 р. вона проживала з відповідачем однією сімєю, а 10 квітня 2006 р. між сторонами було зареєстровано шлюб від якого вони мають доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 грудня 2005 р. сторони за спільні кошти придбали житловий будинок АДРЕСА_1, який було зареєстровано на відповідача.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2013 р. шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка разом з дітьми продовжувала проживати в спільному з відповідачем будинку, але останній став вчиняти сварки та почав створювати позивачеві такі умови проживання, в результаті чого вона була змушена змінити місце проживання.

Вподальшому між сторонами було досягнуто домовленості про те, що в разі переїзду позивачки з дочками на орендовану квартиру відповідач сплатить їй вартість її частки спірного житлового будинку, для придбання іншого житла. Однак, до цього часу відповідач своєї домовленості не виконав та перешкоджає позивачці користуватися спірним житловим будинком.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст.156 ЖК України, позивачка просила вселити її разом з неповнолітніми дітьми в спірний житловий будинок.

У квітні 2015 р. відповідач ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірному будинку.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. У вказаному будинку проживала також ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми. Проте, у травні 2013 р. остання зібрала всі власні речі і добровільно виїхала з адреси реєстрації до іншого місця проживання, де проживає до цього часу.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 6 травня 2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено вселити ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловий будинок АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на те, що суд невірно застосував норми матеріального права, та не звернув уваги на те, що спірний будинок було придбано до шлюбу з позивачкою та є його особистою власністю, а також те, що позивачка в спірному будинку не проживає більше року без поважних причин, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що з червня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу.

В період спільного проживання, а саме 12 грудня 2005 р., на імя відповідача було придбано житловий будинок АДРЕСА_1, в якому були зареєстровані як позивачка так і відповідач.

10 квітня 2006 р. сторони уклали між собою шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2013 р. шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу, з жовтня 2013 р. позивачка разом з малолітніми дітьми залишила місце проживання з умовою, що відповідач сплатить їй компенсацію частки у спільному майні.

Проте відповідач відмовляється сплатити відповідачці компенсацію частини спірного будинку та перешкоджає останній користуватися цим житловим будинком.

В травні 2014 р. відповідач змінив замки на вхідних дверях будинку та позбавив позивачку можливості користуватися ним.

Зазначені обставини сторони в судовому засіданні не спростовували.

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що права позивачки порушені, а тому підлягають поновленню шляхом вселення її разом з малолітніми дітьми до спірного будинку.

Також суд вірно відмовив відповідачу у задоволенні зустрічного позову.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без важних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відсутність ОСОБА_2 в спірному житловому будинку зумовлена тим, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні житлом, що свідчить про поважність причин не проживання позивачки в цьому будинку.

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову повністю відповідає фактичним обставинам справи.

В той же час, колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини судового рішення слід виключити висновок суду щодо визнання вказаного спірного житлового будинку спільною сумісною власністю сторін, оскільки підставою позову позивачка зазначала порушення прав члена сімї власника будинку на користування ним, а не усунення перешкод у користуванні власністю, а тому ці обставини виходять за межі заявлених позовних вимог, та є передчасними.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 6 травня 2015 р. висновок суду щодо визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю сторін, як передчасний.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: