Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів:Амеліна В.І., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Славутського міського суду Київської області від 18 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання боржником ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 14 липня 2008 року, щодо своєчасного та повного його погашення, унаслідок чого виникла кредитна заборгованість в розмірі 556 725 грн 77 коп., яка підлягає стягненню в солідарному порядку із боржника та поручителя ОСОБА_6

Рішенням Славутського міського суду Київської області від 18 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 94 871 грн 81 коп., з яких 30 450 грн 73 коп. - заборгованість за кредитом, 14 689 грн 29 коп. - заборгованість за процентами, 45 140 грн 02 коп. - пеня, 2 615 грн 40 коп. - 3% річних та 1 037 грн 05 коп. - інфляційних витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року зазначене рішення міського суду змінено, а саме збільшено розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту до 255 007 грн 85 коп., а всього 303 800 грн 32 коп. - кредитної заборгованості.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення вимог банку до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір й частково задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_5, який належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням розміру пені, визначеного лише за один рік, лише з боржника, оскільки порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припинена через пропущення банком строку звернення до поручителя з відповідною вимогою.

Апеляційний суд фактично погодився з такими висновками суду першої інстанції, змінивши його в частині розміру кредитної заборгованості, збільшивши розмір пені відповідно до розрахунку банку.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 14 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Родовід Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 60 800 грн зі сплатою 19% річних строком до 14 липня 2013 року.

У забезпечення цього договору, того ж дня між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором.

Через неналежне виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань утворилася кредитна заборгованість, розмір якої, за розрахунком позивача, станом на 14 лютого 2014 року становить 556 725 грн 77 коп., з яких заборгованість за кредитом 30 450 грн 73 коп., заборгованість за відсотками 14 689 грн 29 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань 507 933 грн 29 коп., 3% річних від суми заборгованості 2 615 грн 40 коп. та 1 037 грн 05 коп. суми інфляційних витрат.

Відповідно до ст. ст. 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 527 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

ПАТ «Родовід Банк»» звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у березні 2014 року.

Як встановлено судом, останній платіж ОСОБА_5 здійснив 17 листопада 2010 року.

Статтею 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

При цьому початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми (ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>) початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як установлено судом, п.п. 3.1, 3.1.1 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця (включно), то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Проте вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи уваги не звернули, доводи та заперечення сторін не перевірили; не дослідили графіку погашення кредиту й відповідно не визначилися з обґрунтованістю розрахунку загальної суми боргу та з урахуванням доводів відповідача ОСОБА_5 не перевірили дотримання позивачем строку звернення до суду, який має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, унаслідок чого належним чином не встановили дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначилися з обсягом відповідальності боржника.

Оскільки строк виникнення прострочення за кредитом не встановлений, період нарахування штрафних санкцій та їх розмір також підлягає перевірці судом відповідно до вимог ст. ст. 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Крім цього, стягуючи з ОСОБА_5 пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, суди залишили поза увагою, що ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03 вересня 2014 року, у справі № 6-100цс14, зазначено, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843034/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Отже, суди у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою що підлягає застосуванню до них, й у порушення вимог ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, висновки судів ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для скасування ухвалених рішень судів в частині вирішення вимог банку до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості із передачею справи у вказаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції та зі скасуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2014 року, про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року.

У іншій частині ухвалені у справі судові рішення не оскаржуються

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Славутського міського суду Київської області від 18 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року в частині вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Справу у вказаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2014 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко