Провадження №2/592/315/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді Хитрова Б.В., при секретарі - Баришевій А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів, -

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.08.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 6 місяців» № SAMDN0157, згідно умов якого позивачкою внесено на рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 22000,00 грн., строком на шість місяців, із сплатою 17% річних. Згідно наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки за період з 27.08.2013 р. по 24.07.2014 р. за карткою НОМЕР_2 баланс складає 24302,15 грн. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути суму внеску та нараховані за користування ним проценти, але їй було відмовлено у поверненні суми внеску та процентів. Тому позивачка просить стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму вкладу у розмірі 22000,00 грн. та відсотки за користування вкладом за період з 27.08.2013 р. по 24.07.2014 р. в розмірі 4302,15 грн.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на позов в яких зазначає, що в зв'язку з окупацією Криму конфісковано частину майна відповідача, відшкодування збитків покладається на Російську Федерацію, останньою прийнято законодавчі акти, що покладають обов'язок на повернення вкладів іншим особам.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

Згідно частини 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Укладення договору банківського вкладу відбувається шляхом відкриття депозитного (вкладного) рахунку відповідно до Інструкції про порядок відкриття та використання рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 18 грудня 1998 року №527.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. (ч. 1 ст. 1059 Цивільного кодексу України)

Судом встановлено, що 27.08.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 6 місяців» № SAMDN0157, згідно умов якого позивачкою внесено на рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 22000,00 грн., строком на шість місяців, із сплатою 17% річних.

Відповідно до Договору, нарахування процентів по вкладу починається з дня, наступного за днем надходження коштів у Банк і здійснюється за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році, за ставкою, що діє на дату укладення договору з урахуванням правил розрахунку процентів при продовженні депозиту. День повернення вкладу в період розрахунку процентів не входить. По закінченню кожного цілого місяця, що минув з моменту укладення Договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення Договору, після 15.00 год. нараховані проценти по вкладу зараховуються на карту/рахунок для зарахування відсотків. Дія Договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом із відсотками, належними у відповідності з умовами Договору. За вимогою повернення частини вкладу, зобов'язання обох сторін Договору по вкладу припиняються, та вклад повертається. За бажанням на залишок суми можливе оформлення нового Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Позивачкою виконано умови договору банківського вкладу «Стандарт на 6 місяців» № SAMDN0157.

06.10.2014 року ПАТ КБ «ПриватБнк» на письмове звернення ОСОБА_1 від 24.09.2014 року про виплату коштів відповідно до договору банківського вкладу «Стандарт на 6 місяців» № SAMDN0157 від 27.08.2013 р. ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги про стягнення з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки ОСОБА_1 суми банківського вкладу за Договором банківського вкладу «Стандарт на 6 місяців» № SAMDN0157 від 27.08.2013 року у розмірі 22000,00 грн. та процентів за вкладом, нарахованих за період з 27.08.2013 р. по 24.07.2014 р. в розмірі 4302,15 грн., вказуючи на невиконання відповідачем умови Договору № SAMDN0157 від 27.08.2013 року щодо повернення суми вкладу, виплати процентів за ставкою вкладу за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу до дня закінчення строку дії Договору, що є умовою Договору банківського вкладу на умовах повернення вкладу по закінченню строку дії договору.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь суми банківського вкладу за Договором банківського вкладу «Стандарт на 6 місяців» № SAMDN0157 від 27.08.2013 року у розмірі 22000,00 грн., оскільки позивачка скористалась своїм правом на повернення належних їй коштів, в зв'язку із закінченням строку дії договору банківського вкладу, письмово повідомивши відповідача про такий намір, що підтверджено письмовою відповіддю відповідача від 06.10.2014 року, однак відповідачем не здійснено наміру щодо виконання умов Договору щодо повернення позивачці суми вкладу, розмір якого становить 22000,00 грн., що фактично зараховано позивачкою на відкритий Банком особовий рахунок, та даний факт підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.

Разом з тим, суд також визнає обґрунтованою вимогу позивачки про стягнення з відповідача на її користь суми нарахованих процентів за користування вкладом за період з 27.08.2013 р. по 24.07.2014 р. в розмірі 4302,15 грн., оскільки в матеріалах справи міститься докази, а саме: виписка з рахунку ОСОБА_1. від 24.07.2014 р., надана відповідачем, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд не вважає обґрунтованими письмові доводи представника відповідача викладені в його запереченні на позов, оскільки договір банківського вкладу укладався між позивачкою та «Приватбанком», окупація Криму де мешкала позивачка, не звільняє юридичну особу «Приватбанк» від виконання зобов'язань по поверненню коштів за вкладом, відповідні компетентні органи Російської Федерації на які російським законодавством покладено обов'язок приймати право вимог по вкладам не знаходиться під юрисдикцією України, зазначені в письмових запереченнях обставини не звільняють юридичну особу «Приватбанк» від обов'язку належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 626, 633, 638, 1058-1061 Цивільного кодексу України, Закон України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 10, 57, 58, 61, 88, 208-209, 212-215, 223, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму вкладу у розмірі 22000,00 грн. та відсотки за користування вкладом за період з 27.08.2013 р. по 24.07.2014 р. в розмірі 4302,15 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.В. Хитров