Номер провадження: 22-ц/785/2691/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Виноградової Л.Є.

суддів Кононенко Н.А.,

Сегеди С.М.,

за участю секретаря Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про заборону розпоряджатися торгово-офісно-готельним комплексом та житловим будинком з надбудованими додатковими приміщеннями, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, вказуючи, що відповідачка є її матір'ю та має намір продати торгово-офісно-готельний комплекс загальною площею 689,8 кв.м. з одноповерховою прибудовою площею 80,6 кв.м., розташованою в рівні першого поверху будівлі торгово-офісно-готельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 з метою позбавлення її права на спадщину.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 просила суд заборонити ОСОБА_4 розпоряджатися торгово-офісно-готельним комплексом загальною площею 689,8 кв.м. з одноповерховою прибудовою площею 80,6 кв.м., розташованою в рівні першого поверху будівлі торгово-офісно-готельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом та просила суд визнати за нею право власності на торгово-офісно-готельний комплекс загальною площею 689,8 кв.м. з одноповерховою прибудовою площею 80,6 кв.м., розташованою в рівні першого поверху будівлі торгово-офісно-готельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на торгово-офісно-готельний комплекс загальною площею 689,8 кв.м. з одноповерховою прибудовою площею 80,6 кв.м., розташованою в рівні першого поверху будівлі торгово-офісно-готельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України просить рішення суду в частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначають, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.

Згідно ст.121 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України.

Із змісту ст.37 Закону України "Про прокуратуру" право внесення апеляційної скарги на судове рішення надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі у розгляді справи прокурором міст, районів, їх першим заступникам і заступникам.

Органи прокуратури участі у вказаній справі не приймали, як і не приймали участь у справі Одеська міська рада, Державна архітектурно-будівельна інспекція України.

Тому судова колегія вважає, що заступник прокурора Одеської області вправі оскаржити вищевказане рішення суду.

Згідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 „Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалене у справі рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позов про визнання права власності на одноповерхову прибудову площею 80,6 кв.м., розташованою в рівні першого поверху будівлі торгово-офісно-готельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1, розглянутий між двома фізичними особами - матір'ю та дочкою.

Відповідно п.10 роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі.

У разі пред'явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості до неналежного відповідача (наприклад, до бюро технічної інвентаризації чи лише до певної фізичної особи) суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК, має вирішити питання про його заміну на належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому частиною другою статті 35 ЦПК, залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, також відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд виходив з висновку про технічний стан конструкції прибудови до будівлі торгово-офісно-готельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57-72).

Між тим, з таким висновком суду судова колегія погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Але в матеріалах справи відсутні відомості стосовно того, що питання визнання права власності одноповерхової прибудови площею 80,6 кв.м., розташованої в рівні першого поверху будівлі торгово-офісно-готельного комплексу вирішувалося ОСОБА_4 в компетентних державних органах, що розглядалася заява про прийняття цього об'єкту до експлуатації, що ОСОБА_4 територіальною громадою надавалася в користування, чи у власність земельна ділянка на якій побудована одноповерхова прибудова.

Крім того, Одеська міська рада та Державна архітектурно-будівельна інспекція України не були залучені як відповідачі до участі у справі.

До того ж, в матеріалах справи відсутні декларації про початок виконання будівельних робіт, або про готовність об'єкту до експлуатації одноповерхової прибудови площею 80,6 кв.м., які не ведені в експлуатацію належним чином та на які не зареєстровано право власності.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, ст.ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2014 року в частині зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда