Номер провадження: 22-ц/785/8501/15
Головуючий у першій інстанції Дудник В. І.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

-- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (третя особа - СГІРФО Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області) про визнання такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 (третя особа - Комунальне підприємство «Ренійське бюро технічної інвентаризації) про визнання частково недійсним права власності на нерухомість, визнання спільної сумісної власності подружжя на частину нерухомості, визнання права власності на частку нерухомості у спільному майні, вселення та усунення перешкод у користування житловим приміщеннями, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24 червня 2015 року,-

встановила:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 та просили визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житлом, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1, та зняти її з реєстраційного обліку, як таку, що не проживає у вищевказаному будинку. Згодом, позивачі та їх представник доповнили та уточнили свої позовні вимоги, які у судовому засіданні підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, зазначивши, що на підставі ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 03.06.2010р. вони є власниками вищевказаного житлового будинку. До прийняття зазначеної ухвали та її реєстрації в Ренійському БТІ, власником житлового будинку АДРЕСА_1 був їх батько ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Як вказують позивачі, відповідач ОСОБА_5 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_4 та була зареєстрована у будинку з 1994р. з дозволу їх батька ОСОБА_6, як власника цього будинку на той момент. 10.06.2009р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний, оскільки їх сімейне життя не склалося, та ОСОБА_5 пішла з родини, з того часу мешкає за іншою адресою, отже, вже досить тривалий час ОСОБА_5 не мешкає за місцем своєї реєстрації, з реєстраційного обліку не знялася. Відповідач вже не є членом сім'ї власників будинку, вона не проживає у будинку позивачів, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, її особистих речей там також немає, договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування нею житловим будинком позивачів з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, позивачі вважають що є правові підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття її з реєстраційного обліку, як такої, що не проживає у вищевказаному будинку.

Крім того, позивачі надали доповнені та уточнені позовні вимоги, де просили стягнути з відповідача на їх користь матеріальні витрати, а саме: по 7000 грн. грошових коштів за оплачену юридичну допомогу з кожного і по 9240,00 грн. грошових коштів, сплачених за явку їх представника в судові засідання.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник пред'явлені позовні вимоги не визнали, вважали їх безпідставними, просили в їх задоволенні відмовити.

Представник третьої особи - СГІРФО Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області заперечень щодо позову не надав, просив про розгляд справи у його відсутності.

ОСОБА_5 був пред'явлений зустрічний позов із вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яким ставилися вимоги про визнання частково недійсним права власності на нерухомість, про визнання за нею права власності на житлову добудову літ. «А-1», яка складається з двох кімнат площею 11,0 кв.м. та 17,7 кв.м., вселення її та зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні нерухомістю. Також, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 просила призначити по справі судову будівельну експертизу для визначення вартості добудови літ. «А-1», оцінки матеріалів та вартості виконаних робіт по об'єктам літньої кухні літ. «Ж», двох жилих кімнат основного домоволодіння літ. «А», а також надвірних споруд: сараю літ «В», огорожі, дворового покриття, водопровідних та каналізаційних робіт, бесідки. Потім просила включити у перелік питань - визначити варіанти поділу 2/3 частин в рівних частках та приналежної до них земельної ділянки. Після проведення експертизи, ОСОБА_5 уточнила зустрічні позовні вимоги, де ставилися вимоги про визнання 2/3 частини з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і визнання за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, внесення зміни до реєстрації права власності на ім'я ОСОБА_4 з 2/3 частин на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, виділення їй ОСОБА_5 житлової кімнати № 4 площею 18,4 кв.м., коридору № 3 площею 9,7 кв.м., господарських будівель: туалету літ. «Д», сараю літ. «З, І, К», літньої кухні, огорожі (господарські будівлі залишити в загальному користуванні співвласників), зазначивши, що ОСОБА_4 після смерті своїх батьків (2000 - 2001) прийняв спадщину на нерухоме майно шляхом вступу в управління, володіння спадковим майном відповідно до ст. 548, 549 ЦК України 1963р., протягом шести місяців з дня відкриття спадщин. Прийнята спадщина визнавалася власністю спадкоємця з моменту його відкриття. Згідно ст.62 СК України передбачено виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належить дружині та чоловікові. Якщо майно чоловіка, дружини під час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових або грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішення суду об'єктом права спільної сумісної власністю.

ОСОБА_5 вказала, що в період шлюбу, за спільні трудові грошові витрати, до основного домоволодіння АДРЕСА_1 прибудовані дві житлові кімнати, прибудова літ. «А-1», проведений у будинку капітальний ремонт, перебудовані і відремонтовані дві кімнати будинку літ. «А», повністю перебудована кухня літ. «Ж», виконано ряд інших робіт. Капітальним ремонтом будинку, будівництвом, придбанням будівельних матеріалів, залученням людей до робіт, оплатою займалася ОСОБА_5, оскільки за родом своєї роботи ОСОБА_4 постійно перебував у тривалих відрядженнях. Всі витрати з будівництва прибудови літ. «А-1», капітального ремонту частини будинку літ. «А» (переобладнання, реконструкції всередині), перебудова кухні літ. «Ж», з'єднання; будинком, абсолютно всі роботи проводилися за їх спільні грошові кошти. Прибудова літ. «А-1» до будинку та господарські побутові будови зареєстровані в БТІ в 2005 році на підставі рішення № 627 виконкому Ренійського міської ради згідно з витягом з реєстру прав власності. Станом на 22.11.2005р. вартість будинку НОМЕР_1 становила -20594 грн. спільно з літньою кухнею «Б», сарай В, Г, огорожі, споруди вбиральні - 26998 грн. В результаті проведених капітальних, будівельних ремонтних робіт вартість спірного домоволодіння істотно збільшилася. Також додала, що згідно висновку експерта № 23/33 2012 від 15.05.2013р. визначено вартість прибудови у складі домоволодіння АДРЕСА_1 що складає - 68399 грн., вартість виконаних будівельно-монтажних робіт становить -131536 грн., цементування двора - 4924 грн. Ці дані підтверджують істотне збільшення вартості нерухомого майна в результаті спільних грошових витрат в період шлюбу і може бути визнане за рішенням суду об'єктом спільної сумісної власністю подружжя 2/3 частини спірного будинку.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник не визнали, надали заперечення на уточнені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, вважають їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі та не підтверджені належними доказами.

Зустрічні позовні вимоги відповідачі та їх представник, з урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, не визнали, вважали їх безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

Представник третьої особи - КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації будь-яких заперечень, додаткових заяв щодо пред'явленого позову не надала, надавши усі необхідні документи на спірний будинок просила про розгляд справи без її участі.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 24 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволені.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житлом у житловому будинку АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 47 грн. 05 коп. судових витрат по сплаті судового збору та по 7 000 грн. витрат, пов'язаних із розглядом справи (витрати на правову допомогу).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, а її зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 1990р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Подружжя почали проживати разом із батьками позивача ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1. Перебуваючи в шлюбі, у сторін народилася донька - ОСОБА_15.

Власником будинку на той момент був батько позивача ОСОБА_6 Зі згоди власника будинку - ОСОБА_6, ОСОБА_5 у 1994р. була зареєстрована у спірному будинку по АДРЕСА_1

10.06.2009р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний, оскільки їх сімейне життя не склалося, ОСОБА_5, ще до офіційного розірвання шлюбу почала мешкати за іншою адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_5, а у 2001р. їх матір. Після їх смерті позивачі у порядку спадкування набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (1/3 частина належить ОСОБА_3 та 2/3 частини ОСОБА_4.), що підтверджується ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 03.06.2010р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Така ж правова позиція викладена в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства, при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», про те, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя».

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». За змістом зазначеної норми, особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя.

У своїх зустрічних позовних вимогах ОСОБА_5 посилалася на ст. 62 СК України, яка передбачає виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належить чоловікові і дружині. Якщо майно чоловіка, дружини під час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_5 та її представник, стверджували, що в період шлюбу, за спільні грошові витрати до основного домоволодіння АДРЕСА_1 прибудовані дві житлові кімнати, прибудова літ. «А-1», проведений у будинку капітальний ремонт перебудовані і відремонтовані дві кімнати будинку літ. «А», повністю перебудована кухня літ. «Ж», виконано ряд інших робіт. Капітальним ремонтом будинку, будівництвом, придбанням будівельних матеріалів, залучення людей до робіт, оплатою займалася саме вона, оскільки її чоловік на той момент за родом своєї роботи постійно перебував у тривалих відрядженнях. Всі витрати з будівництва проводилися за їх спільні грошові кошти. В результаті проведених капітальних, будівельних ремонтних робіт вартість спірного домоволодіння істотно збільшилася, про що свідчить висновок експерта.

Між тим ствердженнями ОСОБА_5 спростовується встановленими судом обставинами та матеріалами справи. Так будівництво прибудови мало місце в 1990 р., що підтверджується технічним паспортом на домоволодіння, де вказано, що рік побудови житлової прибудови літ. «А-1» - 1990р.

Тобто, саме батьки позивачів в той час займалися закупівлею будівельних матеріалів, наймали робітників для виконання будівельних робіт та проводили будівельні роботи. В результаті цього були зведені стіни 2-х кімнат площею 9,7 кв.м і 18,4 кв.м. з'єднані дах кухні та основного будинку, зроблено покриття шифером, настелено стелю, встановлені вікна і двері, поштукатурено стіни, опалювальні вогнища, настелені підлоги, з'єднані кімнати з основним будинком, також проведені інші оздоблювальні роботи.

Крім того судом встановлено, що у 2006 р, вже після смерті батьків позивачів, за рахунок позивача ОСОБА_3, був зроблений косметичний ремонт всередині будинку, прорубали двері в батьківську частину будинку, зробили дочці спальню і передпокій, провели газ.

Вказане підтверджується також показаннями свідків, які пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_7, пояснив, що знає, що спірний будинок побудований батьками позивачів, також їм допомагав їх старший син ОСОБА_8. Батьки позивачів при житті добудували дві кімнати. ОСОБА_3 знаходився на заробітках у Росії та допомагав батькам із грошима. ОСОБА_8 приїжджав додому раз на рік.

З пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що він живе по сусідству та знає що прибудову будували батьки позивачів. Він дуже часто бував у цьому будинку. Батько позивачів працював на станції, а матір продавала продукти садівництва. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вона вивезла усі речі, залишились голі стіні. Він бачив, що на той період працювали люди, але хто розраховувався, не знає. На даний момент зроблений ремонт, навіс, перекрили прибудову, двері, бесідка. Всі ці роботи виконані після того як приїхав експерт.

Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок, складеного 20.06.2011р. на ім'я позивачів, сарай літ. «З», сарай літ. «І», навіс літ. «К» були побудовані позивачами в 2010-2011р.р., тобто через більш 2-х років після того, як ОСОБА_4 оформив розлучення з ОСОБА_5, в той час, коли вона вже не проживала в спірному житловому будинку, а спільне життя вони вже не вели до того часу більше 3-4 років.

Також у судовому засіданні були опитані у якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які мали підтвердити, що роботи по будівництву прибудови літ. «А», сараїв, огорожі, проведення газопостачання до будинку виконувались саме у період шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, також мали підтвердити придбання будматеріалів ОСОБА_5 Однак, їх свідчення не спростували вищезазначені обставини.

Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_5 щодо того, що всі витрати з будівництва прибудови літ. «А-1», капітального ремонту частини будинку літ. «А» (переобладнання, реконструкції всередині), перебудови кухні літ. «Ж», проводилися за її гроші та гроші ОСОБА_4, саме з тих підстав, що з 2000р. ОСОБА_5 працювала у райфінвідділі Ренійської райдержадміністрації та її заробітна платня складала 400 грн.

Також, в підтвердження того, що ОСОБА_5 придбала будівельні матеріали та вироби для будівництва прибудови, нею у судовому засіданні були надані копії двох накладних № 385 від 09.05.2006 р та №452 від 28.05.2006 р, на загальну суму 17 117,00 грн., які були виписані приватним підприємцем ОСОБА_14 Однак, в ході розгляду справи судом було встановлено, що ці накладні фальшиві, оскільки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в державній податковій інспекції у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області з 11.01.2011р. та ніяк не міг займатися торгівлею будівельними матеріалами та й взагалі будь-якою підприємницькою діяльністю в 2006 р., оскільки на той момент був ще неповнолітнім.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 в 2010р. вже зверталася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою про поділ майна, яке належало їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності і про витребування майна. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 30.08.2010р. провадження по справі було закрите, оскільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбувся добровільний поділ спільного сумісного майна, тобто питання про розділ майна між ними було вирішене ще в серпні 2010р.

Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що розлучення з ОСОБА_5 було оформлено в 2009 р., тобто за рік до вступу ОСОБА_4 у спадок, ОСОБА_5 не має ніякого відношення до спірного житлового будинку по АДРЕСА_1

Оскільки, позивач ОСОБА_4 набув право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування, то це майно, набуте у спадок після смерті батьків, не може бути включено до спільної власності.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка ОСОБА_5 свої зустрічні позовні вимоги не довела, оскільки не надала суд переконливих належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка ОСОБА_5 тривалий час не мешкає за спірною адресою, вона не є власником житла, у якому прописана, в даний час фактично мешкає за іншою адресою, вже будь-якого відношення до їхньої родини не має.

Згідно наданих документів, позивачі є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 на житлової площі якого рахується прописаною відповідач. У зв'язку із тим, що відповідачка не проживає у будинку позивача більше 5 років, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, її особистих речей там також немає.

Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування нею житловим будинком позивачів з підстав ст. 401 ЦК України. Доказів щодо перешкоджання їй у користуванні цим житлом нею також не подано.

У зв'язку із вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного, суд першої інстанції обґрунтованого відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь, якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивачі сплатили певну суму на правову допомогу, яка підтверджується документально (а.с. 334) та доводиться розрахунком витраченого часу і об'ємом роботу. То суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_5 на користь позивачів по 47 грн. 05 коп. судових витрат по сплаті судового збору та по 7 000 грн. витрат, пов'язаних із розглядом справи (витрати на правову допомогу).

Враховуючи все вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24 червня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (третя особа - СГІРФО Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області) про визнання такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 (третя особа - Комунальне підприємство «Ренійське бюро технічної інвентаризації) про визнання частково недійсним права власності на нерухомість, визнання спільної сумісної власності подружжя на частину нерухомості, визнання права власності на частку нерухомості у спільному майні, вселення та усунення перешкод у користування житловим приміщеннями - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков