Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки зі спільної власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування спільною власністю, самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирами ,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив виділити в натурі належну йому частку у праві власності на дві квартири, які перебувають у спільній власності сторін:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

- 401/2290 частину квартири АДРЕСА_2.

У складі своїх часток Позивач просив виділити йому у приватну власність:

- в квартирі АДРЕСА_1 - кімнату площею 12 кв.м, кімнату площею 12,2 кв.м, а кухню, санвузол, ванну кімнату та коридор просив визнати місцями спільного користування;

- в квартирі АДРЕСА_2 - кімнату площею 10,6 кв.м, а кухню, санвузол, ванну кімнату та коридор - визнати місцями спільного користування.

Свої вимоги Позивач обґрунтовував положеннями статей 364 та 367 Цивільного кодексу України, і на уточнююче запитання суду під час розгляду справи наполягав саме на визнанні за Позивачем права приватної власності на виділені в натурі частини квартири.

ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті заявила зустрічний позов та просила встановити порядок користування спільною власністю Позивача та Відповідача, виділивши у користування ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2, а їй, ОСОБА_2, - квартиру АДРЕСА_1. Відповідач зазначила, що такий порядок користування квартирами вже фактично склався між сторонами, а тому доцільним є його формалізація за допомогою судового рішення.

При цьому у судовому засіданні представник Відповідача ОСОБА_2 наполягав на тому, що виділити (поділити) в натурі частки співвласників на квартири із припиненням спільної власності об'єктивно неможливо, а тому первісний позов, заявлений ОСОБА_1, не може бути задоволений за жодних умов.

Крім того, до суду з самостійними вимогами в якості третьої особи звернувся ОСОБА_3, який зазначив, що він є онуком ОСОБА_2 і станом на теперішній час проживає разом з нею, та враховуючи поганий її здоров'я, піклується про неї. Враховуючи, що вони зі ОСОБА_2 проживають разом, ведуть спільне господарство, третя особа вважає, що він має право на визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 з урахуванням його права користування квартирою, у зв'язку з чим, частково підтримуючи зустрічний позов ОСОБА_2, просив виділити йому у користування в квартирі АДРЕСА_2, в якій він проживає разом зі ОСОБА_2, кімнату площею 12,0 квадратних метрів.

У судовому засіданні представники Позивача та Відповідача, а також третя особа ОСОБА_3 свої позовні заяви підтримали та просила їх задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 було визнано 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та 401/2290 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно, за ОСОБА_2 було визнано іншу 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та 1889/2290 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 130-138)

Відповідно до ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

З матеріалів справи вбачається, що ані квартира АДРЕСА_1, ані квартира АДРЕСА_2 не обладнані окремими самостійними виходами для двох співвласників, а тому квартири не можуть бути поділені в натурі, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирами, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В даному випадку слід виходити з того, що спірні квартири є окремими об'єктами спільної власності Позивача та Відповідача, а тому порядок користування щодо кожної з них має бути визначатись окремо і з урахуванням часток співвласників. За таких обставин запропонований ОСОБА_2 порядок користування квартирами, який передбачає виділення у користування сторонам окремих цілих квартир, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства і не відповідає правам співвласників.

Крім того, з урахуванням розміру житлової площі квартир, кількості та квадратури кімнат, жодна з квартир не надає змоги визначити порядок користування ними відповідно до часток співвласників у власності на квартири.

Так, частці ОСОБА_1 у власності на квартиру АДРЕСА_1, відповідає житлова площа в розмірі 21,2 кв.м, проте за наявності трьох кімнат з площами 18.2, 12.0 та 12.2 кв. метрів виділити ОСОБА_1 у користування його частку не уявляється можливим.

Частці ОСОБА_1 у власності на квартиру АДРЕСА_2 відповідає житлова площа в розмірі 5,43 кв.м, в той час як найменша кімната у квартирі має площу 10,6 кв.м, що також унеможливлює визначення порядку користування квартирою між співвласниками.

Відповідно до ст. 382 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати своє помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не є співвласником квартири АДРЕСА_1, в якій проживає з дозволу ОСОБА_2, приміщення квартири, яким він може користуватись, визначається саме нею, а тому вимоги про виділення йому у користування кімнати в квартирі не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 358, 364, 367, 382, 405 Цивільного кодексу України, статтями 3,10, 31-32, 57-60, 118, 119, 158, 195 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: