АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6542/15 Головуючий 1 інст. - Салайчук (Олізаренко) С.М.
Справа № 646/1011/15-ц Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел», ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Банк Контракт» про розірвання договору, визнання його окремих положень недійсними, відшкодування шкоди, -

встановила:

28.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнював в ході судового розгляду та в остаточній його редакції просив суд визнати договір на туристичне обслуговування №159/н від 27.11.2014р. (далі спірний договір) розірваним; визнати п.5.2. вказаного договору таким, що не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України та є недійсним; стягнути солідарно з ТОВ «Ньюз Тревел» та ПАТ «Контракт» на користь позивача спричиненні збитки в розмірі 44330 грн., моральну шкоду в розмірі 44330 грн., штраф, пов'язаний з відмовою від договору в розмірі 44330 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача спричинені збитки в розмірі 2957,98 грн., моральну шкоду в розмірі 2957,98 грн., штраф, пов'язаний з відмовою від договору в розмірі 2957,98 грн.

В обґрунтування позову послався на те, що 27.01.2014 року між ТОВ "Ньюз Тревел" від імені, за рахунок та за дорученням якого, на підставі агентського договору діє фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено спірний договір №159/н про туристичне обслуговування. Згідно вказаного договору, Туроператор ТОВ "Ньюз Тревел" зобов'язався надати туристичні послуги з подорожі до Тангале, Шрі Ланка в період з 25.01.2015 року по 07.02.2015 року, а позивач зобов'язався сплатити за туристичний продукт 2626 доларів США та 70 доларів на оплату туристичних віз. Позивач на виконання умов договору сплатив 44330 грн. через Турагента ФОП ОСОБА_3

17.01.2015 року позивача було повідомлено письмовою заявою Турагента про скасування всіх турів Туроператора з 17.01.2015 року, в тому числі туру, замовленого та оплаченого позивачем, у зв'язку з відмовою Туроператора надавати туристичні послуги.

Враховуючи викладене, посилався на спричинення моральної та матеріальної шкоди, а також на наявність підстав для розірвання спірного договору. Крім того, вважав п.5.3.Договру несправедливими відносно споживача послуг, а тому просив застосувати аналогію права та стягнути з відповідачів на підставі п.5.3. вказаного договору штраф, який згідно умов договору підлягає стягненню з туриста у разі відмови від договору. Також просив визнати недійсним п.5.2. спірного договору, за умовами якого відмова Туроператора до моменту початку надання узгоджених туристичних послуг не може бути підставою для предявлення вимоги про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на його невідповідність вимогам ст.203 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, в ньому наведених.

Представники відповідачів ФОП ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Контракт» проти позову заперечували, з приводу чого надали суду усні та письмові пояснення.

Представник відповідача ТОВ "Ньюз Тревел" в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки суду не повідомив.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел», ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Банк Контракт» про розірвання договору, визнання його окремих положень недійсними, відшкодування шкоди задоволено частково. Розірвано договір на туристичне обслуговування № 159/н від 27.11.2014 р. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюз Тревел" на користь ОСОБА_1 спричинені збитки в сумі 44330 (сорок чотири тисячі триста тридцять) грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вимогам позивача, висновки суду, щодо необґрунтованості частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, протирічать діючому законодавству, зокрема ст. ст. 1,4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 25 Закону України «Про туризм». Суд не проаналізував належним чином ті обставини, що ОСОБА_3 було порушено законодавство в галузі туристичної діяльності, зокрема при укладанні Договору який вона не мала права укладати з причини відсутності фінансового забезпечення Туроператора, а також з причини ненадання частини туристичного продукту, обов'язок надання якого було покладено на неї в силу п. 3.3.4 Договору. Судом не враховано, що відмова від Договору Туроператором та турагентом, в результаті якої позивачу в порушення умов договору не була надана послуга є підставою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» для вимоги про відшкодування моральної шкоди. Також, суд взагалі не встановив та не з'ясував підстави визнання п.5.2 Договору недійсним, на які посилався позивач.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Згідно ст. 565 Цивільного кодексу України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно із ч. ч. 1, 2 статті 20 Закону України "Про туризм", за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання.

Згідно із частиною 3 статті 20 Закону України "Про туризм", договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій (електронній) формі відповідно до закону.

Згідно із частиною 10 статті 20 Закону України "Про туризм", якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не при ступив до виконання зобов'язань за договором.

Згідно із частинами 1, 2 статті 32 Закону України "Про туризм", за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Отже, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Також частиною 1 статті 33 Закону України "Про туризм", встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частиною 13 статті 20 Закону України "Про туризм", права й обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 року, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб'єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

27.01.2014 року між ТОВ "Ньюз Тревел" від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діяла фізична особа-підприємець ОСОБА_3, та ОСОБА_1 було укладено спірний договір №159/н про туристичне обслуговування. Згідно вказаного договору, Туроператор ТОВ "Ньюз Тревел" зобов'язався надати туристичні послуги з подорожі до Тангале, Шрі Ланка в період з 25.01.2015 року по 07.02.2015 року, а позивач зобов'язався сплатити за туристичний продукт 2626 доларів США та 70 доларів на оплату туристичних віз. Позивач на виконання умов договору сплатив 44330 грн. через Турагента ФОП ОСОБА_3, що підтверджується копією товарного чеку б/н від 26.11.2014р.

17.01.2015 року позивача письмово повідомлено про скасування Туроператором всіх турів, починаючи з 17 січня 2015 року, в тому числі туру, оплаченого позивачем.

17.01.2015р. позивач звернувся до туристичного агента з заявою про повернення сплачених коштів за договором на туристичне обслуговування.

З урахуванням того, що ТОВ "Ньюз Тревел" підтвердив заявку позивача, надіслав рахунок-фактуру до оплати та відповідна сума була перерахована на рахунок ТОВ "Ньюз Тревел", суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_3 як турагент забезпечив бронювання туристичного продукту і матеріальний збиток в розмірі вартості ненаданих послуг був завданий позивачу не з вини турагента ФОП ОСОБА_3, а з вини туроператора ТОВ "Ньюз Тревел".

Враховуючи викладене, суд вважав доведеними підстави для розірвання договору на туристичне обслуговування № 159/н від 27.11.2014р. з підстав відмови ТОВ "Ньюз Тревел" від надання туристичних послуг та стягнення на користь позивача сплачені ним за договором кошти.

Що стосується позовних вимог про визнання п.5.2. вказаного договору таким, що не відповідає вимогам ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, і є недійсним, та стягнення з ТОВ «Ньюз Тревел» штрафу, суд вважав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не передбачені договором та законом. Наявність таких підстав позивачем належними та допустимими доказами суду не доведена.

Також, суд вважав, що позовні вимоги до ПАТ «Банк «Гарантія» не підлягають задоволенню, виходячи з того, що за гарантією №1162/10-Г ПАТ Банк «Контракт» виступив гарантом ТОВ «Ньюз Тревел» в якості фінансового забезпечення цивільної відповідальності принципала перед бенефіциром, якими є туристи за договорами на туристичне обслуговування, укладеними між бенефіциарами та принципалом.

Гарантія №1162/10-Г припинила свою дію 01.11.2014 року у зв'язку з невиконанням Принципалом своїх договірних зобов'язань. Про дані обставини було повідомлено Принципала листом. Крім того, ПАТ Банк «Контракт» листом від 25.11.2014 року повідомив про зазначені вище обставини Державне агентство України з туризму та курортів (вих. № листа 102/03-5682 від 25 листопада 2014 року), яке відповідно до п. 4 ст. 8 «Положення про Державне агентство України з туризму та курортів», затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року N 444/2011, здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов провадження туроператорської діяльності.

Крім того, як вбачається зі змісту Гарантії, сума гарантії сплачується туристу, у разі порушення процесу про визнання Принципала банкрутом внаслідок виникнення обставин неплатоспроможності Принципала відповідно до чинного законодавства та невиконання Принципалом своїх договірних зобов'язань перед туристом. Тобто відповідальність гаранта перед туристами за Договорами на туристичне обслуговування, укладеними з ТОВ «Ньюз Тревел», наступає при одночасному дотриманні двох умов: невиконання ТОВ «Ньюз Тревел» своїх договірних зобов'язань та порушення процесу про визнання ТОВ «Ньюз Тревел» банкрутом. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення процесу про визнання ТОВ «Ньюз Тревел» банкрутом суду у встановленому ЦПК України порядку не надано. З огляду на те, що стосовно ТОВ «Ньюз Тревел» провадження про банкрутство не було порушене, то і підстав для здійснення виплат за гарантією немає.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з наступного.

Пунктом 5.2 договору на туристичне обслуговування від 14 січня 2015 року встановлено, що у випадку відмови у виконанні договору зі сторони туроператора до моменту початку надання узгоджених туристичних послуг це не може бути підставою для подання/пред'явлення вимоги про відшкодування моральної шкоди туристом.

На підставі Закону України "Про захист прав споживачів"моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров'я людей.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 Цивільного кодексу України.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 711 Цивільного кодексу України (в редакції Закону № 3390-VI), шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 Цивільного кодексу України.

Тобто у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - Судді: