АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/3143/11 Суддя доповідач Хорошевський О.М.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2011 року судова колегія судової падати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Хорошевського О.М.

судців колегії - Зазулинської Т.П., Кругової С.С.

при секретарі Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, закритого акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 145503 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову вказав, що 3 лютого 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

За вказаним договором ОСОБА_5 діяла як продавець від свого імені та імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_6

Цей договір було визнано недійсним в частині купівлі-продажу 1/2 частини квартири, що належала ОСОБА_6 Одночасно суд стягнув з ОСОБА_5 на його користь 22950 грн. - вартість 1/2 частини квартири, отриману продавцем при укладенні договору купівлі- продажу.

Договір купівлі-продажу визнано частково недійсним у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не отримала дозволу органу опіки та піклування на продаж квартири від імені неповнолітнього сина.

На час звернення до суду вартість половини квартири, придбаної ним у ОСОБА_5, складає 145503 грн.

Вважаючи, що дії ОСОБА_3 під час посвідчення договору купівлі-продажу не відповідали вимогам закону, а саме нотаріус не перевірив наявності дозволу органу опіки та піклування, просив стягнути з відповідача вартість 1А частини квартири та суму на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, яку позивач оцінив у 30000 грн.

До участі у справі як співвідповідача було притягнуто З AT «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА».

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальних збитків 102200 грн. та на відшкодування моральної шкоди 20000 грн. і судові витрати по справі в сумі 12130 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції як укладене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Зазначила при цьому, що при посвідченні договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 керувалась вимогами ст. 177 СК України в редакції, що діяла на час укладення договору, ст. 31 ЦК України та п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Зазначені норми не передбачали обов'язкового звернення батьків до органу опіки та піклування при вчиненні дій з майном дитини.

Після набрання чинності Цивільним та Сімейним Кодексами України не було внесено змін до Закону України «Про охорону дитинства», але вимоги про обов'язкове отримання дозволу органу опіки та піклування не діяли у зв'язку з прийняттям зазначених Кодексів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2007 року з ОСОБА_5 було стягнуто на користь ОСОБА_4 вартість 1/2 частини квартири в сумі 22950 грн. З огляду на це вважала, що майнової шкоди позивач не зазнав.

Посилаючись на те, що вона діяла у відповідності до вимог закону, ОСОБА_3 вважала, що підстави для відшкодування нею моральної шкоди позивачу відсутні. Доказів про наявність такої шкоди ОСОБА_4 не надав.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли права і обов'язки по відшкодуванню шкоди у зв'язку з невиконанням нотаріусом ОСОБА_3 вимог ч.2 ст. 54 Закону України «Про нотаріат», що тягне за собою наслідки, передбачені ст. 27 цього Закону.

У результаті неправомірних дій нотаріуса ОСОБА_4 спричинено матеріальні збитки у розмірі 102200 грн. Розмір цих збитків суд визначив, віднявши від вартості на час розгляду справи ? частини аналогічної квартири суму, стягнуту на користь позивача з ОСОБА_5 за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2007 року.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначив виходячи із розумності, справедливості, характеру систематичних правопорушень відповідача при здійсненні професійної діяльності, глибини і тривалості душевних страждань, погіршення здібностей, необхідності витрачання грошей на підтримання та відновлення психічного здоров'я позивача та вини ОСОБА_3

Однак повністю з таким висновком погодитись не можна.

За вимогами ст. 27 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується у повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2007 року, що набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 3 лютого 2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Визнано право власності на 1А частину зазначеної квартири за ОСОБА_6 Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 22950 грн., а ОСОБА_4 повернути у власність ОСОБА_6 Уг частину квартири.

Зазначеним рішенням суду не встановлено, у чому саме полягає незаконність дій нотаріуса ОСОБА_3 при посвідченні договору купівлі-продажу.

Дійшовши висновку у оскаржуваному рішенні про те, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_3 при посвідченні договору були незаконними та винними, суд також не вказав, у чому саме полягає незаконність і яка саме форма вини вбачається в діях відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначила, що на час укладення договору купівлі- продажу квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 редакція ст. 31 ЦК України та ст. 177 СК України не передбачали обов'язкового надання дозволу органом опіки та піклування при відчуженні майна, належного неповнолітньому.

Пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 3 березня 2004 року, також передбачав наявність дозволу опіки та піклування лише у разі заперечення проти вчинення неповнолітнім правочину того з батьків, з яким проживає неповнолітня особа.

За вказаних обставин, висновок суду про незаконність дій ОСОБА_3 при посвідченні правочину не можна вважати неправомірним.

Разом з тим необгрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що з набранням чинності нової редакції Цивільного Кодексу України автоматично було скасовано ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено обов'язкове надання дозволу органу опіки та піклування на вчинення дій з об'єктами права власності неповнолітніх осіб, оскільки при конкуренції загальної і спеціальної норм необхідно керуватися саме правилами спеціальної норми.

З огляду на те, що протиправності або грубої необережності у діях ОСОБА_3 встановлено не було, судова колегія доходить висновку про наявність у її діях недбалості, яка полягає у тому, що нею не було взято до уваги вимог спеціального закону, яким встановлені додаткові гарантії захисту прав неповнолітніх осіб.

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що судовим рішенням від 16 березня 2007 року було застосовано реституцію і стягнуто на користь ОСОБА_4 вартість 1/2 частини квартири з ОСОБА_5

Доводи позивача про те, що він повинен нести витрати у майбутньому для придбання частини квартири, не ґрунтуються на вимогах ст. 27 Закону України «Про нотаріат», яка регулює спірні правовідносини. Крім того, судова колегія не вважає, що такі витрати є обов'язковими для позивача.

У зв'язку з зазначеним, судова колегія вважає необгрунтованим посилання суду у оскаржуваному рішенні на норми Глави 82 ЦК України.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про спричинення позивачу моральної шкоди в результаті недбалих дій нотаріуса, судова колегія, враховуючи форму і ступень вини заподіювана такої шкоди, а також ненадання позивачем розрахунку розміру шкоди, вважає достатньою для її відшкодування суму 3000 грн.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають і зміні судові витрати, стягнуті на користь позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Так підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Не підлягають відшкодуванню витрати на проведення оцінки вартості житла в сумі 400 грн., оскільки в цій частині позовних вимог відмовлено.

Що стосується вимог ОСОБА_4 про відшкодування витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів про те, що ним такі витрати понесені. Договір про надання правової допомоги, який передбачає сплату позивачем послуг після остаточного розгляду справи, таким доказом бути не може.

Оскільки висновки суду при ухваленні оскаржуваного рішення не повно відповідають обставинам справи, а норми матеріального права застосовані неправильно, судова колегія з урахуванням вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, вважає за необхідно змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п. п. З, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2011 року змінити, зменшивши суму, стягнуту з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди до 3000 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальних збитків відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі ЗО грн.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових сум з закритого акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді