Справа № 161/3842/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л.М.
Провадження № 22-ц/773/376/15 Категорія: 44 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів -Антонюк К.І., Овсієнка А.А.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

представників позивача Семенюка О.М., Крючкова В.А.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства (далі по тексту ПАТ) «Мостобуд» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з кімнати гуртожитку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_7 в інтересах відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив вищевказане рішення суду скасувати через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач та його представник, кожен окремо, апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримали, тоді як представники позивача, кожен окремо, просили її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

За змістом ч. 2 ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно із ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожиток в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Встановлено, що приміщення АДРЕСА_1 є гуртожитком, який перебуває на балансі Містобудівельного загону № 60 відокремленого підрозділу ПАТ «Мостобуд». Підставою для вселення у вказане приміщення гуртожитку є договір оренди, який укладається між працівником та відокремленим структурним підрозділом Мостозагін № 60 ПАТ «Мостобуд».

Відповідач ОСОБА_5 з 01 квітня 2008 року прийнятий на посаду виконроба Містобудівельного загону № 60 ПАТ «Мостобуд», з 03 липня 2008 року призначений на посаду заступника начальника Мостозагону. (а.с. 7-9). Останній вселився у кімнату АДРЕСА_1 на підставі договору оренди житлового приміщення від 01 січня 2010 року строком на один рік - по 31 грудня 2010 року. 01 січня 2011 року з ним був переукладений договір оренди житлового приміщення ще на один рік (по 31 грудня 2011 року) (а.с. 12, 86-88).

Також встановлено, що згідно з договором оренди житлового приміщення від 01 січня 2012 року позивач передав у найм відповідачу ОСОБА_5 кімнату АДРЕСА_1 строком на один рік, тобто по 31 грудня 2012 року, однак в даному договорі відсутній підпис уповноваженої особи наймодавця, а наявний лише підпис ОСОБА_5 (а.с. 13).

17 травня 2013 року ОСОБА_5 звільнився з роботи за власним бажанням (а.с. 10).

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що будь-яких рішень щодо надання відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_6 кімнати в гуртожитку не приймалося, договори оренди з ними не укладалися.

Із заяв про реєстрацію місця проживання вбачається, що підставою для реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 є договір від 01 січня 2010 року та згода ОСОБА_5, тоді як підставою для реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_6 є договір від 01 січня 2012 року та згода ОСОБА_5 (а.с. 82-83).

Пунктом 3.2.1 договору оренди від 01 січня 2010 року передбачено, що наймодавець ОСОБА_5 за цим договором має право вселити в квартиру, яка орендується, незалежно від згоди наймодавця своїх неповнолітніх дітей, дружину, непрацездатних батьків. Вселення інших осіб допускається тільки за попередньою письмовою згодою наймодавця (а.с. 87).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не відносяться до кола осіб, які могли б бути вселені без згоди наймодавця. Окрім того, ОСОБА_3 було проведено реєстрацію місця проживання у 2012 році на підставі договору оренди від 01 січня 2010 року, строк дії якого закінчився, а у договорі оренди житлового приміщення від 01 січня 2012 року на підставі якого проведено реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_6, відсутній підпис уповноваженої особи наймодавця.

Окрім того, встановлено, що будь-яких доказів звернення у 2011 році ОСОБА_3, який перебуває із позивачем у трудових відносинах до колишнього керівника підприємства із заявою про надання житла в гуртожитку та доручення вирішення цього питання заступнику начальника Мостозагону № 60 ОСОБА_5, матеріали справи не містять, не надано їх і стороною відповідача.

З огляду на те, що будь-яких рішень щодо надання відповідачам кімнати в гуртожитку не приймалось, договори оренди не укладались, правові підстави для їх проживання у спірному жилому приміщенні відсутні, тому висновок суду про виселення останніх є законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2014 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді