Справа №587/1563/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2112/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Ткачук С. С.

за учасю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вироком Сумського районного суду Сумської області від 26 листопада 1997 року ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за ч.2 ст.215 КК України і з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто 4000 грн. моральної шкоди.

За період з березня 1998 року по вересень 1998 року боржник сплатив на виконання вироку суду 37 грн. 89 коп., більше ніяких виплат на відшкодування шкоди боржник не сплачував.

Позивач посилається на те, що з врахуванням індексу інфляції, сума боргу повинна бути перерахована з врахуванням цих індексів, тому просила стягнути з відповідача на її користь 36469 грн. шкоди з врахуванням індексу інфляції за період з травня 2002 року (після постановлення аналогічного рішення суду 04 квітня 2002 року) по день ухвалення рішення.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 36469 грн. 14 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 364 грн. 69 коп. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення у задоволенні позову відмовити.

При цьому доводить, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з його моральну шкоду у розмірі 36469 грн. 14 коп., оскільки позивачем не надано належних доказів.

Крім того вказує, що суд безпідставно в рішенні керувався ст.625 ЦК України, так як вважає, що вимоги позивача випливають з того, що їй була заподіяна моральна шкода під час ДТП, коли з нього за вироком суду було стягнуто на її користь у 1997 році 4000 грн. моральної шкоди ще на підставі ст.440-1 ЦК УРСР.

Також зазначає, що до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність на підставі ст.257 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7А, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди є грошовим зобовязанням, а тому на правовідносини, які виникли між сторонами, розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо, оскільки цих висновків суд дійшов при неповному зясуванні обставин справи та помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права, що згідно з п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення й ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Сумського районного суду Сумської області від 26 листопада 1997 року ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.215 КК України і за цивільним позовом з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто 4000 грн. моральної шкоди (а.с.17-19).

Крім того, рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 квітня 2002 року на підставі ст.440-1 ЦК України (в чинній на час ухвалення рішення редакції) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3502 грн. 57 коп. індексу інфляції від боргу в сумі 3962 грн. 11 коп. не сплачених відповідачем за згаданим вище вироком суду (а.с.10-11).

Таким чином, позивач уважаючи, що борг за вироком та рішенням суду у загальній сумі 7464 грн. 68 коп. (3962 грн. 11 коп. та 3502 грн. 57 коп.) є грошовим зобовязанням просила стягнути його з врахуванням індексу інфляції на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові №113цс14 від 01 жовтня 2014 року, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням і має наслідком застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції мав право вирішувати питання щодо стягнення індексу інфляції лише щодо грошового зобовязання у розмірі 3962 грн. 11 коп.

При цьому, присуджені до стягнення за судовим рішенням суми повторному стягненню не підлягають, відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення суми 3962 грн. 11 коп. згідно вироку суду та 3502 грн. 57 коп. за рішенням суду, які мають виконуватися в примусовому порядку виконавчою службою.

За змістом статей 10, 60 ЦПК України саме на позивачу лежить обовязок довести, що на час звернення до суду (06 липня 2015 року) відповідачем у справі не відшкодована моральна шкода у розмірі визначеному вироком суду від 26 листопада 1997 року.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо розміру боргу відповідача за цивільним позовом у кримінальній справі.

Апеляційний суд згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв позивачу в отриманні таких доказів.

Так, за повідомленнями Сумського районного суду від 13 листопада 2015 року кримінальна справа №1-132/1997 відносно ОСОБА_3 на підставі акту №7 та протоколу №4 від 11 листопада 2011 року експертної комісії цього суду знищена (а.с.103).

За змістом листа №10824-03-7 від 30 травня 2008 року відділу ДВС Сумського РУЮ 26 листопада 2004 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 й проводяться виконавчі дії.

У той же час, за повідомленням відділу ДВС Сумського РУЮ від 06 листопада та 09 грудня 2015 року відсутні виконавчі провадження про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у звязку зі знищенням таких по 2010 рік включно через закінчення терміну зберігання.

Крім того, відповідачем також суду надані довідки від 21 та 26 жовтня 2015 року, відповідно відділів ДВС як Сумського районного, так і міського управління юстиції про відсутність у ОСОБА_3 боргових зобовязань за виконавчими листами.

Отже, за встановлених фактичних обставин та вимог закону у суду першої інстанції були відсутні правові підстави як для повторного стягнення вже присуджених сум, так і нарахування втрат від інфляції на недоведену суму боргу, що згідно пунктів 1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення й ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - (підпис)

Судді - (підписи)

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду Сумської області М.В.Гагін