АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4631/15 Головуючий 1 інстанції - Шиянова Л.О.
Справа № 639/1252/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» про зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк Золоті Ворота» про зобов'язання вчинити певні дії та просила ухвалити рішення, яким зобов'язати Банк зробити перерахунок кредитної заборгованості та розрахунку по неї за кредитним договором №333 від 13.06.2008 року у відповідності до погодженого до договору Додатку №4 від 30 листопада 2011 року; визнати законним право її, ОСОБА_2, на вимогу повернення незаконно стягнутих з неї коштів від Банку у розмірі 29102,84 доларів США( еквівалент 743 868,60 грн. та 13 481,94 грн., а усього 757 350, 50 грн..

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 13 червня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» був укладений договір про надання споживчого кредиту у формі мультівалютної кредитної лінії (відновлювальної) №333. Згідно вказаного договору банк зобов'язався надати їй кредитні кошти у сумі 294 000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а вона, як Позичальник, зобов'язалася повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань до Договору, які є невід'ємною його частиною в термін не пізніше 12 червня 2015 року.

Вважає, що Банком були порушені її права як споживача, що регламентуються Законом України «Про захист прав споживачів» та «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Дії відповідача, як вважає позивач, суперечать вимогам вказаного Закону та Закону України «Про фінансові послуги та додержання регулювання ринків фінансових послуг», оскільки із січня 2009 року він, як кредитор, став вимагати від неї, як позичальника, сплачувати щомісячний платіж у більшому розмірі, ніж це передбачено договором, в результаті чого розмір щомісячного платежу, що підлягав сплаті, був надмірно збільшений приблизно на 81,1%. Умови договору є несправедливими та такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 11,18 Закону України « Про захист прав споживачів», ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та додержання регулювання ринків фінансових послуг»,оскільки плата зазначена у договорі по кредиту та фактична плата за його погашення є змінною величиною та значно відрізняється.

Також позивач вважає, що результатом незаконних дій Банку стало те, що станом на 21.05.2012 року ( під час реалізації іпотечного майна) з неї Банком було стягнуто коштів у загальній сумі 583 402,88 грн., хоча відповідно до Додатку №4 до Договору №333 сума всіх платежів станом 12.06.2015 року повинна складати 474 783,22 грн. та ця сума складається з урахуванням сплати відсотків за період, що ще не настав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та залучення до справи письмових заперечень та додатків до них. Просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позов є необгрунтованим, так як правова оцінка наведеним позивачем у позові доводам вже надана рішенням суду, яке набрало законної чинності та на сьогодні перебуває на примусовому виконані .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 травня 2015 року відмовлено в задоволенні вказаного позову ОСОБА_2

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким зобов'язати ПАТ «Банк Золоті Ворота» зробити перерахунок кредитної заборгованості та розрахунку по неї ОСОБА_2 за Договором №333 від 13.06.2008 у відповідності до погодженого до договору Додатку №4 від 30 листопада 2011 року та скласти відповідний розрахунок погашення кредиту у якому відобразити суми: тіло кредиту, відсотки за користування кредитом. Враховуючи результати даного розрахунку, зобов'язати Банк повернути ОСОБА_2 незаконно стягнуті кошти від продажу іпотечного майна. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на ті доводи, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача відносно того, що станом на 21.05.2012 року вона сплатила більше, ніж передбачено графіком платежів, є безпідставними. Рішенням Жовтневого районного суду від 11.04.2013 року, яке набрало законної чинності встановлено, що Кредитний договір №333 від 13 червня 2008 року відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та додержання регулювання ринків фінансових послуг», а тому суд вважає, що він також відповідає вимогам і Закону України « Про захист прав споживачів». Тому суд вважав, що всі обставини, на які посилається позивач у своєму позові як на підстави його обгрунтування, не зважаючи на різні предмети позовів, були встановлені рішенням районного суду від 11.04.2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного сулу Харківської області від 19 вересня 2013 року, яке набрало законної сили та звернуто до виконання.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, вимогам закону та зібраним у справі доказам.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» був укладений договір про надання споживчого кредиту у формі мультівалютної кредитної лінії ( відновлювальної) №333. Згідно вказаного договору банк зобов'язався надати їй кредитні кошти у сумі 294 000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а вона, як Позичальник зобов'язалася повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань до Договору, які є невід'ємною його частиною в термін не пізніше 12 червня 2015 року ( а.с.10-13, 14-17,18-20,21-24,25-26,27).

1)
року Банк звертався до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом ОСОБА_2 про стягнення з неї кредитної заборгованості за вказаним договором, а саме Договором №333 від 13 червня 2008 року у сумі 92 270,65 грн.

2)
року ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визнання недійсним вказаного кредитного договору, в обґрунтування якого ОСОБА_2 посилалася на неправомірні вимоги Банку до неї про сплату кредиту, що на багато більші за передбачені у кредитному договорі відповідних графіках погашення до нього ( додатки до Договору №№1-4), на оману збоку Банку та на несправедливі умови кредитного договору ( а.с.40-43). Також в обґрунтування своїх позовних вимог, у позовній заяві позивач посилалась на те, що Банк, перевищуючи надані позичальником повноваження та використовуючи фінансову недосвідченість Позичальника навмисно ввів її в оману та щомісячно вимагав сплачувати та стягнув з неї суми, набагато більші ніж ті, що зазначені у самому Договорі та відповідних графіках до Договору ( №№1-4) .Станом на 21.05.2012 року (під час реалізації іпотечного майна) з неї Банком було стягнуто коштів у загальній сумі 583 402,88 грн., хоча відповідно до Додатку №4 до Договору №333 сума всіх платежів станом 12.06.2015 року повинна складати 474 783,22 грн. та ця сума складається з урахуванням сплати відсотків за період, що ще не настав.

Рішенням Жовтневого районного суду від 11.04.2013 року ( справа №2012/7274/2012) позов Банку задоволено у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.44).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року рішення суду від 11.04.2013 року залишено без змін ( а.с.45-46).

Зазначене рішення суду звернуто до примусового виконання, 25.11.2013 року Дзержинським ВДВС Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за № 4090275 (а.с.47).

Вказаним рішеннями встановлено, що відповідно до Кредитного договору ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в сумі 40 859 доларів США та у сумі 95 600,00 грн., при цьому кредитні кошти в двох валютах, в тому числі в доларах США, вона отримала за власним бажанням. Внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилася заборгованість загальній сумі 95 270,65 грн. Збільшення суми грошового зобов'язання є наслідком прострочені нею повернення кредиту та девальвації гривні відносно долару США, про ще вона була попереджена банком.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доводи ОСОБА_2 відносно того, що станом на 21.05.2012 року вона сплатила більше, ніж передбачено графіком платежів, є безпідставними .

Рішенням суду, яке набрало законної чинності встановлено, що Кредитний договір №333 від 13 червня 2008 року відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та додержання регулювання ринків фінансових послуг», а тому вказаний кредитний договір також відповідає вимогам і Закону України « Про захист прав споживачів».

Тому районний суд правильно в рішенні зазначив, що всі обставини, на які посилається позивач у своєму позові як на підстави його обгрунтування, не зважаючи на різні предмети позовів, були встановлені рішенням Жовтневого районного суду від 11.04.2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного сулу Харківської області від 19 вересня 2013 року, яке набрало законної сили та звернуто до виконання.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі ,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких брали участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: