22-ц/775/366/2015(м)
Головуючий у І-й інстанції Копилова Л.В.
Категорія 19 Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.,

Суддів - Мальцевої Є.Є., Песоцької Л.І.

При секретарі - Шевченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2015 року,

В с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути на її користь грошові кошти, передані останній в якості авансу в розмірі 2500 грн. в рахунок сплати вартості однокімнатної квартири, яку вона мала намір придбати у відповідачки. Строк укладення договору купівлі-продажу був визначений за згодою сторін та повинен бути укладений не пізніше 10 жовтня 2013 року. У погоджений з відповідачкою день 08 жовтня 2013 року вона прибула до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори для оформлення та посвідчення договору купівлі-продажу квартири, однак відповідачка не прибула, пославшись на відсутність повного пакету документів на квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 2500 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що суд не дав оцінки тим обставинам, що 21 вересня 2013 року між сторонами укладено чорновий варіант договору завдатку, який не має юридичної сили. Гроші позивачка повинна була передати тільки при укладенні даного договору у нотаріуса, розписка про отримання грошей нею не видавалась.

Суд не оцінив критично показання свідка ОСОБА_3, який є сином позивачки та заінтересованою особою у вирішенні справи.

На підставі ч.1 ст.220 ЦК України у зв'язку з недотриманням сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, даний договір являється нікчемним, однак судом не враховано, що такий правочин не тягне будь-яких наслідків для кожної із сторін.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки та її представника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи. Представник позивачки звернулась з заявою про розгляд справи без її участі та без участі позивачки.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами попередній договір про укладання у майбутньому договору купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, не посвідчено нотаріально, тому він є нікчемним і не породжує ніяких обов'язків для сторін з приводу обов'язкового укладання договору купівлі-продажу квартир, який укладено не було з вини відповідачки. Позивачкою ОСОБА_1 передано відповідачці ОСОБА_2 гроші в сумі 2500 грн. в рахунок майбутнього зобов'язання - договору купівлі-продажу.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу квартири в нотаріальному порядку, то гроші передані позивачкою відповідачці в сумі 2500 грн. не можуть вважатися завдатком в розумінні ч.1 ст.570 ЦК України, а є авансом, який підлягає поверненню, бо позивачка не має наміру укладання договору купівлі-продажу квартири з відповідачкою в подальшому, а відповідачка на даний час продала вказану квартиру.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 21 вересня 2013 року сторони уклали не посвідчену нотаріально угоду про завдаток, відповідно до якої ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2500 грн. (в еквіваленті 304 долара США) в рахунок сплати вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Обидві сторони своїми підписами підтвердили укладення даної угоди (а.с.7).

Згідно п.2 вказаної угоди продавець ОСОБА_2 прийняла від покупця ОСОБА_1 вказаний в п.1 завдаток в розмірі 2500 грн. і зобов'язалась до вказаного в п.1 строку (10 жовтня 2013 року) продати їй квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 травня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори (а.с.8).

14 квітня 2014 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 надіслано вимогу про повернення суми завдатку в розмірі 2500 грн., яку отримано останньою 22 квітня 2014 року (а.с.9, 10).

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу квартири.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною 4 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Оскільки сторони порушили вимоги щодо форми правочину, він не є укладеним, зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом.

Отже, договір купівлі-продажу нерухомого майна, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 2500 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу, тому висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення переданих за угодою про завдаток коштів (авансу) є вірним. Такий висновок також викладено у правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справи № 6-176цс12 від 13 лютого 2013 року.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання. Особа, яка отримала аванс, повинна його повернути.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачкою їй грошові кошти в сумі 2500 грн. не передавались, з посиланням на те, що угода про завдаток від 21 вересня 2013 року, є чорновим варіантом, спростовується самим текстом цієї угоди, з якого вбачається, що покупець (ОСОБА_1.) передає продавцю (ОСОБА_2) завдаток в розмірі 2500 грн. (304 дол.США), а остання прийняла від покупця вказаний завдаток.

Позивачка власноручно підписала угоду про завдаток від 21 серпня 2013 року, не заперечувала про її складання.

Вказівки про те, що вказана угода є проектом, в тексті угоди не міститься.

Пояснення свідка ОСОБА_3 щодо передачі ОСОБА_2 суми авансу 2500 грн. узгоджуються з письмовими матеріалами справи, тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд необґрунтовано послався на його пояснення, являються безпідставними.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно всебічно і об'єктивно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку, правильно застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення авансу.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачкою не надано.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді Є.Є.Мальцева

Л.І.Песоцька