УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Садівничого товариства «Тягинка», треті особи: Синельниківський відділ управління Державного агентства земельних ресурсів України в Дніпропетровській області, Синельниківський районний відділ Дніпропетровської регіональної філії центру ДЗК, про визнання недійсним державного акту, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до СТ «Тягинка» про визнання недійсним державного акту, посилаючись на те, що 23 жовтня 1995 року їй було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, на підставі рішення сесії Новогнідської сільської ради від 19 травня 1995 року, який було зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю, на території Синельниківського району за № НОМЕР_5. Площа земельної ділянки складає 0,064 га, ділянка призначена для ведення садівництва. Крім того, рішенням виконавчого комітету Синельниківської районної ради народних депутатів № 137 від 02 червня 1988 року Дніпропетровським хіміко-технологічним інститутом було отримано державний Акт НОМЕР_1 на відповідну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 для організації колективного саду. Належна позивачу земельна ділянка розташована в межах вказаної земельної ділянки площею 16,9 га, яка була надана інституту.

Позивач зазначала, що відповідно до листа Українського державного хіміко-технологічного університету від 17 лютого 2009 року № 18-49 у інституту відпала необхідність використання земельної ділянки, тому він не провів перереєстрацію державного акту НОМЕР_1 та втратив право користування земельною ділянкою розміром 16,9 га, яка була повернена місцевим радам.

Крім того, позивач зазначала, що у січні 2010 року від власника іншої земельної ділянки їй стало відомо, що 04 листопада 1995 року СТ «Тягинка» на підставі рішення Новогнідської сільської ради від 20 жовтня 1995 року № 8 було видано державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_2. Розмір земельної ділянки складає 16,9 га. Ділянка призначена для ведення садівництва. Рішення про передачу земельної ділянки позивачу у власність та державний акт були видані раніше, ніж рішення про передачу земельної ділянки відповідачу у користування та державний акт.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право постійного користування землею площею 16,9 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, виданого СТ «Тягинка» 04 листопада 1995 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування за № НОМЕР_3.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишення в силі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний державний акт видано СТ «Тягинка» з порушенням законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної виходив з того, що суд першої інстанції застосував до правовідносин, що виникли між сторонами, норми права, які не підлягають до застосування, а позивач не зазначила, чим саме були порушені її права, як власника відокремленої земельної ділянки на території товариства, та не підтвердила своїх вимог належними та допустимими доказами.

Крім того, суд першої інстанції не залучив до участі у справі орган, який видавав оспорюваний державний акт.

Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 23 жовтня 1995 року ОСОБА_6 Новогнідською сільською радою народних депутатів 7 сесії ХХІІ скликання від 19 травня 1995 року позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,064 га, про що зроблено запис у книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю на території Синельниківського району за № НОМЕР_5. Земельна ділянка знаходиться на території садового товариства «Тягинка».

04 листопада 1995 року СТ «Тягинка» на підставі рішення Виконавчого комітету Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 20 жовтня 1995 року № 8 було видано державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_2. Розмір земельної ділянки складає 16,9 га. Ділянка призначена для ведення садівництва.

Згідно з постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2012 року встановлено факт відсутності рішення № 8 від 20 жовтня 1995 року виконавчого комітету Новогнідської сільської ради.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що оскільки предметом даного спору є видача відповідною радою державних актів на земельну ділянку та прийняття відповідних рішень у 1988 та 1995 роках, тому до спірних відносин не можуть бути застосовані положення ст. 155 ЗК України, статей 391, 393 ЦК України, так як зазначені кодекси набрали чинності з 2002 року та 2004 року відповідно, а повинні були застосовані положення Земельного кодексу УРСР 1970 року та Земельного кодексу України 1990 року.

Оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2013 року, яка набрала законної сили, встановлено, що Новогнідською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області 17 листопада 1994 року прийнято рішення про делегування своїх повноважень, то колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання видачі державного акту садівничому товариству з порушенням законодавства судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується і з висновком апеляційного суду про те, що орган, який видавав оспорюваний акт, не був залучений стороною у справі та не приймав участі у розгляді справи, що є також підставою для відмови у позові, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений таких повноважень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суду правильно з'ясував обставини справи, встановив характер спірних правовідносин, та, оцінивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, ст. 337 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді:О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук