Справа № 445/1070/14 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/277/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України," про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2014 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що спірними приміщеннями в будинку АДРЕСА_1 вона заволоділа добросовісно в 1986 році та ним володіє відкрито. Вказує, що в її фактичному володінні перебуває пів будинку. Цей факт відомий сусідам, Куровицькій сільській раді та відповідачу. Стверджує, що безперервно, а саме понад 28 років , проживає у зазначеному житлі, а тому набула право власності на нього за набувальною давністю.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що ОСОБА_2 в спірний будинок поселилась з дозволу керівництва ШЕД № 878, якому тоді належав будинок і особисто начальник ШЕД - 878 передав їй ключі від цього приміщення. .

З матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки позивача вбвчається, що вона з 18 серпня 1986 року працює дорожною робочою в ШЕД № 878 . Зі згоди власника, позивачеві надано право тимчасово користуватися спірним приміщенням.

Довідкою Куровичівської сільської ради Золочівського району № 138 від 20 лютого 2013 року підтверджено, що спірний будинок не перебуває на балансі сільської ради.

З довідки філії Львівської ДЕД № 39 від 22 квітня 2013 року вбачається, що будинок в АДРЕСА_1 , як дім дорожнього майстра, в 2002 році увійшов до статутного фонду, як основний засіб і приватизації не підлягає. Це підтверджено і листом ДАК «Автомбільні дороги України», від 27 березня 2013 року.

Суд прийшов до вірного висновку, що обставина, що ОСОБА_2 за свої кошти влаштувала в будинку газопостачання, водопостачання, обладнала туалет і ванну, не дає їй права на визнання за нею права власності на будинок, оскільки між нею і відповідачем не було домовленості про те, що в такому випадку будинок перейде у її власність.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 цього Кодексу визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на таке майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 цього Кодексу).

Тобто, згідно з частинами 1, 4 статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, зокрема, у випадку, коли особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правила зазначеної статті поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, виключає застосування набувальної давності.

Позивач стверджує, що вона користується спірним приміщенням за згодою власника, виникнення у неї права володіння спірним майном характеризується двостороннім волевиявленням учасників цих правовідносин. За своїм характером та змістом набуття позивачем права володіння спірним майном визначається конкретною спрямованістю на правові наслідки. Виходячи з цього, характер обставин щодо набуття спірного майна позивачем, не відповідає диспозиції норми ст. 344 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка претендує на власність за набувальною давністю, вважається такою, зокрема за умови, що вона «добросовісно заволоділа», тобто є володільцем чужого майна за відсутності будь-якого титулу. У випадку набуття позивачем спірного майна шляхом його передачі власником слід прирівнювати до титульного у формі володіння та користування, що виключає застосування до цих правовідносин положень норми ст. 344 ЦК України.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчитися визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Таким чином, давнісний володілець повинен довести факт добросовісності, відкритості, безперервності, тривалості свого володіння. Позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, він отримав майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Доказів на підтвердження зазначеного, позивач не надала. Наявними в матеріалах справи доказами стверджується зворотнє.

При встановленні фактів та обставин справи судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Оскаржуване рішення слід залишити без змін, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: