Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6746/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлосервіс Приозерне», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

10.11.2014 позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 7 754,00грн. (з урахуванням отриманих 1270 грн. від страхової компанії),витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та витрати за проведення експертного будівельно - технічного дослідження в розмірі 1200 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2013року та 13 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 сталося затоплення з вище розташованої квартири АДРЕСА_2, в якій проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3

04.12.2013 та 12.06.2014 було складено акти про залиття, де зазначено, що вина залиття є мешканців вище розташованої квартири АДРЕСА_2, а саме протікання приладу опалення, а також зазначено про види робіт, які необхідно зробити для відновлення.

Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири складеного 23.10.2014 ФОП« ОСОБА_5.», збиток, що був нанесений квартирі АДРЕСА_1 , завданий внаслідок залиття складає 9024,00 грн. та 1200,00грн. - вартість послуг експерта.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлосервіс Приозерне», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 7 754 та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та витрати за проведення експертного будівельно - технічного дослідження в розмірі 1200 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичними обставинам справи при його ухваленні, а також неправильним застосування норм матеріального права і допущеними порушенням процесуального права. Зокрема зазначали, що суд першої інстанції .ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, не дослідив усіх обставин справи та факту так званого затоплення, використав як доказ неналежно оформлений та за своїм змістом безпідставний Акт, а також не з'ясував факти, що свідчили б про наявність вини відповідачів. При цьому вказували, що про залиття квартири позивача за 13 квітня 2014 року їм стало відомо лише 19 червня 2014. Не було поставлено до відома і страхову компанії для визначення страхового випадку та відшкодування шкоди. Просили рішення суду скасувати, судові витрати покласти на позивача. Акт від 12.06.2014 визнати неналежним доказом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрутованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 151 ЖК України та п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, власник зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 30 листопада 2013 року та 13 квітня 2014 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_1 із квартири АДРЕСА_2, яка розташована поверхом вище, де мешкають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

04.12.2013 року та 12.06.2014року було складені акти про залиття, яке відбулось в квартирі АДРЕСА_1. Причиною залиття стало протікання приладу опалення з вини мешканців квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири складеного 23.10.2014 ФОП« ОСОБА_5.», збиток що був нанесений квартирі АДРЕСА_1, завданий внаслідок залиття складає 9024,00 грн.

Положенням ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року з наступними змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до відповідних норм Цивільного Кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу /ст. ст.10,11 ЦПК України/ саме на заподіювача шкоди покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає доведеним, що залиття відбувалися з вини відповідачів , які не забезпечили справність сантехнічного обладнання у власній квартирі (приладу опалення згідно актів). У двох випадках викликалась аварійна служба по перекриттю стояка центрального опалення. Останніми не доведено, що шкода, заподіяна позивачу внаслідок залиття квартири, заподіяна не з їх вини. Правових підстав до визнання актів неналежними доказами, як просили відповідачі у апеляційній скарзі, не вбачається. Посилання відповідачів на те, що не мало місце друге залиття, спростовується, як актом, викликом аварійної служби, так і повідомленням про залиття відповідачів через інтернет.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, про що і ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи /ч.1 ст. 79 ЦПК України/; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом /ч.2 ст.79/; до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу / п.2 ч.3 ст.79 /.

За правилами ч.1,2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків

надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідачів 5 000 грн. за надання правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є обгрутованими.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального та матеріального законодавства, наданих стороною позивача доказів - договору про надання правової допомоги, квитанції про понесені витрати та розрахунку (а.с.137).

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: