У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що рішенням апеляційного суду Київської області від 10 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 64 195 грн 66 коп. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 22 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/361/437/13. ОСОБА_4 19 травня 2014 року на виконання судового рішення перерахувала через виконавчу службу на його користь грошові кошти. Враховуючи, що відповідач прострочила виконання зобов'язання, просила задовольнити позов.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за несвоєчасне виконання зобов'язання за період із 22 жовтня 2013 року до 18 травня 2014 року інфляційні втрати в розмірі 7 189 грн 91 коп., 3 % річних - 1 102 грн 76 коп., на відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за несвоєчасне виконання зобов'язання за період із 11 липня 2013 року до 18 травня 2014 року включно інфляційні втрати в розмірі 4 301 грн 11 коп., 3 % річних - 1 646 грн 22 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку про те, що за час прострочення виконання рішення суду відповідач має сплатити інфляційні втрати та 3 % річних. Крім того, відмовляючи у позові про стягнення курсової різниці долара до гривні на час ухвалення рішення і його фактичного виконання виходив із того, що права кредитора у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду захищаються шляхом стягнення інфляційних втрат.

Однак повністю з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844141/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Судом установлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 10 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 64 195 грн 66 коп. Вказане рішення було виконано 19 травня 2014 року.

Зі змісту рішення апеляційного суду Київської області від 10 липня 2013 року вбачається, що відповідно до нотаріально посвідченого договору від 11 жовтня 2002 ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_5 5 500 грн, та 5 000 доларів США, що підтверджується розписками від 25 лютого та 2 червня 2005 року. Стягуючи заборгованість за договором позики, предметом яких були долари США, у гривнях судом визначено розмір коштів, виходячи з курсу долара до гривні.

У порушенням вимог ст. ст. 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах заявлених вимог та доводів скарги, апеляційний суд не звернув уваги на те, що індекс інфляції нараховується у випадку невиконання грошового зобов'язання у національній валюті.

Між тим, на відповідачеві, з урахуванням положень ст. 1049 ЦК України та того, що предметом позики були і долари США, лежав обов'язок по поверненню саме доларів США.

Визначення її гривневого еквівалента і стягнення судом коштів у гривнях за офіційним курсом на день ухвалення рішення не суперечить чинному законодавству.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що офіційний курс валюти визначається на день платежу.

Виходячи із того, що на час виконання рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих у позику доларів США курс цієї валюти зріс, то порушене право кредитора на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США суми порушене і для його відновлення останній мусить зробити витрати, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України.

Саме цими обставинами обґрунтовувались вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення курсової різниці.

Однак апеляційний суд з приводу заподіяння позивачу збитків невиконанням судового рішення ніяких висновків не зробив, наявності правових підстав для їх відшкодування не перевірив.

З огляду на те, що предметом грошового зобов'язання були долари США та при умові наявності підстав для відшкодування збитків, висновок суду про можливість нарахування інфляційних втрат на стягнуту суму коштів, визначену який гривневий еквівалент доларів США, є передчасним.

Крім того, стягнуті за рішенням апеляційного суду Київської області від 10 липня 2013 року кошти в сумі 64 195 грн 66 коп. складались в т. ч. із інфляційних втрат в розмірі 4064 грн 50 коп.

Оскаржуваним рішенням інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України нараховані і на цю суму.

Однак, інфляційні втрати не є грошовим зобов'язанням за прострочення якого цією статтею передбачена відповідальність.

Та обставина, що вказані кошти були стягнуті рішенням суду вирішального значення не має, те, чи є зобов'язання грошовим залежить від правової природи самого зобов'язання або ж обставин за яких у особи виник обов'язок сплатити кошти.

Нарахування і стягнення з особи інфляційних втрат у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання не може бути розцінене як грошове зобов'язання, відповідальність за невиконання якого настає згідно ст. 625 ЦК України.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду у частині вирішення вимог про стягнення грошових коштів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 12 січня 2015 року у частині вирішення позову про стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук