АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/7219/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Довгаль А.Н.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Лукашенка Олександра Вікторовича на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2014 року по справ за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», 3-особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - про визнання договору банківського вкладу недійсним,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), в якому просила суд визнати недійсним договір банківського рахунку №812/1579756 від 9 грудня 2007 року з додатком до договору №1 та додатковими угодами №1 від 27 грудня 2007 року та №1 від 11 березня 2009 року, укладеними між нею та ПАТ «УкрСиббанк».

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 10 грудня 2007 року між нею та акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким вона отримала кредит в іноземній валюті в сумі 58 000 доларів США і за умовами якого до її обов'язків входило відкриття поточного банківського рахунку.

У 2012 році вона ознайомилась з копією договору банківського рахунку від 9 грудня 2007 року про відкриття нею у ПАТ «УкрСиббанк» поточного рахунку з додатком до договору №1 та додатковими угодами №1 від 27 грудня 2007 року та №1 від 11 березня 2009 року, а також з заявою від неї про відкриття поточного рахунку від 9 грудня 2007 року, та виявила, що вони підписані іншою особою.

Вважала, що вказані договори є недійсними, оскільки вона їх не підписувала.

Повторним заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року, позов задоволено.

Визнано договір банківського рахунку №812/1579756 від 9 грудня 2007 року з додатком №1 до договору банківського рахунку, додаткову угоду №1 від 27 грудня 2007 року до договору банківського рахунку, додаткову угоду №1 від 11 березня 2009 року до договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи, укладені між ОСОБА_7 та ПАТ «УкрСиббанк» - недійсними.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_7 судові витрати у розмірі 5520 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року частково задоволено касаційні скарги ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга представника ПАТ «УкрСиббанк» - Лукашенка О.В. підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд послався на висновок судово-почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що ОСОБА_7 оспорюваного правочину не підписувала.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 9 грудня 2007 року ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», уклали договір банківського рахунку №812/1579756 з додатком №1, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 27 грудня 2007 року до договору банківського рахунку №812/1579756 від 9 грудня 2007 року та додатковою угоду №1 від 11 березня 2009 року до договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи №812/1579756 від 9 грудня 2007 року, відповідно до якого банк відкрив ОСОБА_7 поточний рахунок НОМЕР_1 для зберігання грошей клієнта та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів (а. с. 33-39 том №1).

Крім того, 10 грудня 2007 року ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту №00, відповідно до якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит в іноземній валюті у розмірі 58 000 доларів США, а ОСОБА_7 зобов'язувалася прийняти його належним чином, використовувати і повернути банку, сплативши проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів у порядку та на умовах, визначених кредитним договором.

Згідно п. 1.5 вказаного договору кредит надавався шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (а. с. 18-19).

АКІБ «УкрСиббанк» виконало свої зобов'язання за договором споживчого кредиту та 10 грудня 2007 року зарахувало на поточний рахунок НОМЕР_1, відкритий у банку на ім'я ОСОБА_7, грошові кошти у розмірі 58 000 доларів США (а. с. 41 том №1).

10 грудня 2007 року ОСОБА_7 звернулася до АКІБ «УкрСиббанк» з заявою про видачу готівки та отримала цього ж дня в касі банку під розпис грошові кошти у розмірі 58 000 доларів США, що становило еквівалент 292 900 грн. ( а. с. 99).

З метою погашення заборгованості за договором споживчого кредиту ОСОБА_7 у березні - листопаді 2009 року вносились на її поточний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в гривні для придбання АКІБ «УкрСиббанк» на Міжбанківському Валютному Ринку України валюти - доларів США для погашення її заборгованості по договору споживчого кредиту (а. с. 38-40 том №1).

Наведене свідчить, що ОСОБА_7 знала про існування договору банківського рахунку №812/1579756 від 9 грудня 2007 року, з подальшими змінами та доповненнями і погоджувалася з ним.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилалася на ч. 2 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Посилаючись на ст. ст. 207, 215 ЦК України обґрунтовувала свої вимоги також відсутністю цивільної дієздатності на момент укладення правочину. Також посилалася на те, що оскільки правочин нею не підписувався, він не є укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом.

Рішення суду першої інстанції не містить посилання на норму закону, якою передбачена недійсність договору банківського рахунку у випадку недодержання сторонами договору письмової форми правочину.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Визнаючи оспорюваний правочин недійсним, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок лише єдиним доказом - висновком судово-почеркознавчої експертизи від 10 квітня 2014 року, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_7 на договорі банківського рахунку від 9 грудня 2007 року з додатком № 1, додатковій угоді №1 від 27 грудня 2007 року та додатковій угоді № 1 від 11 березня 2009 року виконані однією особою, проте не ОСОБА_7

При цьому, суд залишив поза увагою той факт, що такий висновок є одним із доказів і не має пріоритету перед іншими видами доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Водночас, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки іншим доказам, наявним в матеріалах справи, зокрема, копії заяві ОСОБА_7 від 10 грудня 2007 року про видачу готівки, згідно з якою на рахунок позивачки були зараховані кошти у розмірі 58 000 доларів США, та витягу про рух коштів на цьому рахунку з 10 грудня 2007 року до 9 березня 2013 року.

Крім того, суд першої інстанції не врахував і висновки, зроблені у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2011 року, залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2011 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ПАТ «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Погрібної Т.П. про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, зняття заборони щодо відчуження майна та виключення з реєстру обтяжень нерухомого майна, тобто визнано дійсність кредитного договору від 10 грудня 2007 року, усіх його положень та отримання позивачкою коштів по ньому, договір поруки від 10 грудня 2007 року і договір іпотеки від 10 грудня 2007 року а. с. 100-104 том №1).

Зазначеними судовими рішеннями встановлено факт укладення 10 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк» договору кредиту, згідно з яким позичальнику надано грошові кошти в сумі 58 000 доларів США зі сплатою процентів за його користування, наявність волевиявлення ОСОБА_7 на укладення кредитного договору та отримання в кредит грошових коштів саме в доларах США.

Також вбачається, що кредитний договір оспорював ОСОБА_9, який виступив поручителем за цим договором, а сама ОСОБА_7 правочин не оспорювала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини та помилково дійшов висновку про недійсність договору банківського рахунку №812/1579756 від 9 грудня 2007 року з додатком №1 та з додатковими угодами №1 від 27 грудня 2007 року та №1 від 11 березня 2009 року, укладеними між ОСОБА_7 і ПАТ «УкрСиббанк» .

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «УкрСиббанк», 3-особа: ТОВ «Кей-Колект» про визнання договору банківського вкладу недійсним за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Лукашенка Олександра Вікторовича -задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2104 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», 3-особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання договору банківського вкладу недійсним - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н им законної сили.

Головуючий:

Судді: