Апеляційний суд Житомирської області
Справа №294/943/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мельничук О. О.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Зарицької Г.В.,

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ " ПриватБанк ") звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № K3XRRX02250008 від 27.04.2007 року в сумі 31 418,07 грн., з яких: 6 137,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 23 308,05 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 1472,29 грн. - процентна складова. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначало, що відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню отриманих за кредитним договором коштів.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року позов залишено без задоволення за спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ " ПриватБанк " просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд неправомірно застосував строк позовної давності, так-як перебіг п'ятирічного строку позовної давності, визначеного договором, починається з дати останнього погашення заборгованості, тобто з 10.09.2012 року та спливає 10.09.2017 року.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і зазначив, що боржник добровільно у 2012 році звернулася із заявою про реструктуризацію боргу, тобто визнала борг і з цього часу заново розпочався строк позовної давності.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються належним чином відповідачем, а тому виникла заборгованість. Однак, позивач пропустив встановлений договором строк позовної давності у п'ять років.

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком суду.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

За ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення норм про позику.

Так, ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Судом встановлено, що 27.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №K3XRRX02250008, відповідно до якого відповідачка отримала споживчий строковий кредит згідно умов програми "Розстрочка. Стандарт" у розмірі 1 390,78 грн. зі сплатою 12 відсотків річних (при порушенні умов кредитного договору - 15,17 відсотка в місяць), розрахованих на суму залишку заборгованості, з кінцевим поверненням кредиту 27.10.2007 року та щомісячною сплатою 274,16 грн..

В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не виконувала їх належним чином по щомісячному погашенню суми кредиту, в зв'язку з чим їй нараховано станом на 17.06.2015 року до сплати 6 137,73 грн. прострочених відсотків, а також 23 308,05 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань та 1 972,29 грн. (500 + 1472,29) штрафних санкцій відповідно до вимог п.п. 5.1, 5.3 умов надання споживчого кредиту, що є невід'ємною частиною укладеного правочину та підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком.

Зі змісту укладеного договору вбачається, що кінцевий строк повного погашення боргу встановлений по 27.10.2007 року включно (а.с.6-9).

Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які згідно заяви позичальника разом із заявою, тарифами, складають кредитно-заставний договір, строк позовної давності визначено у п'ять років.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.22).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність : по стягненню неустойки - 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Згідно із ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції не врахував, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка" (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, тому такі умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 27 квітня 2007 року в частині визначення іншого строку позовної давності.

При цьому, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

На підставі викладеного. суд першої інстанції помилково вважав строк позовної давності у п'ять років, при цьому не врахувавши розрахунок заборгованості, згідно якого у межах цього строку проводилося погашення заборгованості і не дав йому оцінку.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом даної норми перебіг позовної давності може бути перерваний вчиненням відповідної дії саме в межах цього строку.

Останній платіж повинен був бути здійснений 27.10.2007 року, а тому загальний строк позовної давності закінчувався 27.10.2010 року.

Позов подано до суду 07 липня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.4, 48) відповідачем самостійно здійснено платіж на погашення боргу 19.11.2007 року, тобто строк позовної давності був перерваний 19.11.2007 року і закінчився 19.11.2010 року.

Списання банком згідно п.3.2.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) з іншого карткового рахунку, відкритого ОСОБА_2 для отримання виплат безробітним, частини заборгованості на погашення тіла кредиту у липні-серпні 2010 року (а.с.48) не може вважатися дією про визнання боргу, а тому судом до уваги не приймається.

11.06.2012 року ОСОБА_2 подано заяву про реструктуризацію боргу, на виконання якої нею здійснено платежі у червні-вересні 2012 року.

Зазначена дія про визнання боргу вчинена поза межами трирічного строку позовної давності, а тому не перервала останній, який закінчився 19.11.2010 року.

Отже, позивачем пропущено визначений законодавством строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності, але з інших підстав.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: