Справа № 755/9192/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Бурлай О.Б.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в :

08.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, а в подальшому про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь 16572,50 грн. відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, а також стягнути завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з березня 2013 року по 17.04.2015 року позивач працював в Управлінні ОСОБА_4 України в Київській області. Наказом Головного управління МВС України в Київській області №199о/с від 15.04.2015 року позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади фахівця центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області. 27-29 травня 2015 року відповідач провів розрахунки з позивачем на суму 7139,66 грн., що з урахуванням передбачених законодавством України відрахувань, відповідає належним до сплати сумам щодо розміру вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячної заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку у 2014-2015 рр. та частині заробітної плати у вигляді премії за квітень 2015 року. При цьому, позивач зазначає, що відповідач провів розрахунки з позивачем не в повному обсязі у розумінні ст. 117 КЗпП України щодо необхідності виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. За розрахунками позивача, його середньоденна заробітна плата складала 236,75 грн., а затримка у проведенні всіх розрахунків становить 56 робочих днів, тож до сплати у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України належить сума у розмірі 16572,50 грн. Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до положень ст. 237-1 КЗпП України він має право на відшкодування завданої моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 10000,00 грн. Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди позивач вказує, що не проведення вчасних виплат завдало йому моральної шкоди, оскільки таким чином було порушене гарантоване Конституцією України право на оплату праці. Крім того, моральні страждання були повязані із тим, що до 17.04.2015 року (часу звільнення) він був єдиним працюючим членом сімї та має на утриманні малолітню доньку Єлизавету, ІНФОРМАЦІЯ_1, а дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За твердженням позивача, усвідомлення відповідальності за забезпечення малолітньої дитини та сімї в контексті не проведення відповідачем всіх належних до виплати сум у день звільнення, завдало значних моральних страждань та призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації життя.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з урахуванням зменшення та збільшення розміру позовних вимог, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що проведений ним розрахунок є правильним і середньоденна заробітна плата дійсно становить 236,75 грн., натомість розрахунок відповідача щодо розміру середньоденної заробітної плати розрахований з порушенням норм чинного законодавства України, а тому проведений невірно. Додатково обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди позивач зазначає, що про майбутнє звільнення він був повідомлений 19.02.2015 року, а звільнений 17.04.2015 року і при цьому будь-якої посади для переведення йому запропоновано не було, що є порушенням процедури звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України та також завдає моральних страждань.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що всі виплати дійсно були проведені з затримкою, однак вини відповідача в цьому немає, оскільки кошти були виплачені як тільки надійшли на рахунок управління, адже відповідач власних коштів не має та є бюджетною установою і в даному випаду відповідач по справі є неналежним. Представник вважає несправедливим покладення відповідальності на УДАІ ГУ МВС України в Київській області, оскільки управління намагалось розрахуватись з позивачем і

такий розрахунок був проведений в повному обсязі одразу після отримання необхідних коштів. Представник зазначає, що поверхнево позивач правий, але відповідач не є в даному спорі належним, оскільки існує фінансуючий орган і від волі відповідача не залежала фактична дата виплати всіх сум, що належали позивачу на час звільнення, при цьому всі залежні від відповідача дії були здійснені в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що ГУ МВС України в Київській області є третьою особою на стороні відповідача, тож процесуально не має підстав для підтримання позовних вимог. При цьому, представник третьої особи вважає, що відповідач у даній справі є належним, оскільки саме цей відповідач здійснював нарахування та виплату заробітної плати позивачу. В іншій частині представник підтримує пояснення представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі наказу ГУ МВС України в Київській області №199 о/с від 15.04.2015 року позивач був звільнений з посади фахівця центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району при Управлінні ДАІ з 17.04.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Такою обставиною, що визнана та не оспорювалась учасниками судового розгляду, у даній справі є те, що відповідач здійснив кінцевий розрахунок з позивачем щодо всіх належних йому при звільненні сум - 29.05.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки позивач був звільнений з займаної роботи 17.04.2015 року, а фактично кінцевий розрахунок із ним відбувся 29.05.2015 року, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними, однак суд вважає, що такі вимоги підлягають до часткового задоволення та відповідна сума, що підлягає стягненню з відповідача має бути обмежена датами розрахунку з 17.04.2015 року (час звільнення) по 29.05.2015 року (дата проведення фактичного розрахунку), що відповідає положенням ст. 117 КЗпП України.

Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

За змістом абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 17 квітня 2015 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат за попередні два місяці роботи, а саме за лютий і березень 2015 року.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи довідки про середню заробітну плату №154 від 20.04.2015 року, заробітна плата позивача за лютий 2015 року становила 4774,37 грн., а за березень 2015 року 4932,43 грн.

Згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

9706,80 грн. (сума заробітної плати за лютий і березень 2015 року) : 41 (кількість робочих днів у лютому та березні 2015 року) = 236,75 (середньоденна заробітна плата).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

41 (кількість робочих днів у лютому та березні 2015 року) : 2 = 20,5 (середньомісячне число робочих днів).

236,75 (середньоденна заробітна плата) х 20,5 (середньомісячне число робочих днів) х 1,4 (кількість місяців затримки розрахунку при звільненні) = 6794,73 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6794,73 грн.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд приходить до висновку, що такі вимоги мають бути задоволені частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В даному випадку суд вважає, що порушення права позивача на вчасне отримання всіх належних йому сум при звільненні призвело до моральних страждань позивача, порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності прикладання додаткових зусиль для організації свого життя, адже позивач дійсно має на утриманні малолітню дитину, а його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Крім того, суд приймає до уваги, що порушення права на оплату праці, яке гарантоване Конституцією України, є загалом порушенням принципів побудови будь-якої цивілізованої, правової та соціальної держави, тож належний захист порушених прав працівників, має одне з пріоритетних значень.

При цьому, враховуючи принципи розумності, справедливості, співмірності, а також порівняно невеликий термін прострочення виплати, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення моральної шкоди і визначити грошове відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань та ступеня вини відповідача, у розмірі 1500,00 грн.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що УДАІ ГУ МВС України в Київській області є неналежним позивачем у справі, оскільки позивач працював саме в УДАІ ГУ МВС України в Київській області і саме останнім нараховувалась та виплачувалась заробітна плата позивачу та саме відповідач мав здійснити фактичну виплату всіх сум, що належать позивачу на час звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6794 (шість тисяч сімсот девяносто чотири) грн. 73 коп.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в дохід держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя