АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2377/2015 Головуючий в 1 інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 21.07.2010 року позивач ОСОБА_2 нотаріально оформив довіреність на ім'я своєї тітки - відповідача по справі ОСОБА_4 на право продажу або дарування належної йому квартири АДРЕСА_1. 07.10.2010 року від спільних з ОСОБА_4 знайомих позивачу ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу вказаної квартири. Позивач ОСОБА_2 декілька разів телефонував ОСОБА_4 з проханням віддати належні йому гроші за продаж квартири та прохав повідомити у якого нотаріуса був оформлений договір купівлі-продажу, але на всі ці прохання почув відмову. У зв'язку з такою поведінкою відповідача ОСОБА_4 30.10.2010 року позивач ОСОБА_2 направив їй поштою письмову вимогу про передачу належних йому грошових коштів за продаж належної йому квартири. Одразу після отримання вказаної вимоги - 18.11.2010 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали перші заяви про вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шахрайських дій щодо заволодіння ними (позивачами) грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США та квартирою АДРЕСА_2, які начебто належали ОСОБА_4 та її чоловіку ОСОБА_5 На вказану письмову вимогу від 30.10.2010 року ОСОБА_4 не відповідала, але зателефонувала ОСОБА_2 та у телефонній розмові почала погрожувати йому, зміст чого приблизно був такий: якщо він не відмовиться від претензій на гроші, то вона за допомогою зв'язків та звання - Герой України свого чоловіка ОСОБА_5, зробить життя ОСОБА_2 та його родини «пеклом». У зв'язку з таким перебігом подій ОСОБА_2 подав позов до суду про стягнення з ОСОБА_4 належних йому грошових коштів.

Протягом судового слухання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали багато звернень, які перевірялися великою кількістю правоохоронних та контролюючих державних органів. По всіх цих зверненнях були прийняті рішення щодо відсутності в діях подружжя ОСОБА_2 складів злочинів та інших протиправних дій, що підтверджується копією постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 02.12.2010 року, винесеної Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області, а також листами з інших державних органів. Усі вказані обставини доводяться текстом рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03.03.2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення грошових коштів за продаж останньою квартири, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями. Для виконання даного рішення був отриманий виконавчий лист, було відкрите виконавче провадження, в процесі виконання рішення суду 06.12.2012 року Актом державного виконавця було вилучено належний ОСОБА_4 автомобіль. Не погоджуючись з такими діями ВДВС ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали адміністративний позов про визнання незаконними дій ВДВС та про стягнення моральної шкоди та про відшкодування ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди. Окружний адміністративний суд повністю відмовив у задоволенні даного позову. Поширення з боку ОСОБА_6 негативної та недостовірної інформації відносно позивачів доводиться наступним: 18.11.2010 року ОСОБА_6 подала на ім'я прокурора Згурівського району Київської області заяву стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якій була викладена негативна та недостовірна інформація, а саме, - що ОСОБА_3, зловживаючи довірою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заволоділи належними ОСОБА_5 грошовими коштами в сумі 100 000 доларів США; - що ОСОБА_2 та його дружина ображають, погрожують та знущаються над пенсіонерами, ветеранами праці Даниленками. 18.11.2010 року ОСОБА_4 подала на ім'я прокурора Згурівського району Київської області заяву стосовно позивачів, в якій була викладена негативна та недостовірна інформація, а саме, - що позивачі, зловживаючи довірою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заволоділи належними останнім грошовими коштами в сумі 100 000 доларів США та квартирою АДРЕСА_2, що належали їй та її чоловіку ОСОБА_5; - що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_9 ображають, погрожують та знущаються над пенсіонерами, ветеранами праці Даниленками; - що ОСОБА_3 шахрайським способом забрали ключі від квартири АДРЕСА_3, від будинку АДРЕСА_4, від сейфу; - що ОСОБА_2 п'є кожного дня горілку, їздить п'яним за кермом. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у газеті «Панорама» НОМЕР_1, яка друкується і розповсюджується у Згурівському районі Київської області, де постійно проживають та здійснюють свою підприємницьку діяльність позивачі ОСОБА_3, була надрукована стаття ОСОБА_5 «ІНФОРМАЦІЯ_1». У даній статті викладена та розповсюджена негативна та недостовірна інформація про те, - що ОСОБА_2 здатний «встромити ніж у спину» ОСОБА_5 та його дружині; - що ОСОБА_2 за крадені гроші виклав плитку до церкви; - що дзвін від сільського храму кожного разу має нагадувати ОСОБА_2 заповідь «не вкрадь»; - що сім'я ОСОБА_2 заволоділа чужим майном; - що від сім'ї ОСОБА_2 на адресу сім'ї ОСОБА_5 ідуть погрози та образливі нецензурні слова. 27.11.2012 року ОСОБА_5 на особистому прийомі подав своє звернення від 14.11.2012 року на ім'я Президента України, в якому ОСОБА_5 розповсюдив негативну та недостовірну інформацію про: - ошукування ОСОБА_2 ОСОБА_5; - підробку ОСОБА_2 підпису ОСОБА_5; - таємне виключення ОСОБА_2 ОСОБА_5 з членів СФГ «Зерно»; - на протязі семи років збирання, продажу та зарахуванням грошей від продажу урожаю ОСОБА_2 та його дружиною на належні ним інші фірми «Колос», «Наталка», при цьому, землі, з яких був зібраний урожай, були орендовані, оброблені та засіяні СФГ «Зерно», а грошей від продажу урожаю, який був вирощений та зібраний за рахунок ОСОБА_5, останній не отримав; - наявність в особистому користуванні ОСОБА_2 4-х квартир, дві з яких він отримав шляхом введення в оману сім'ї ОСОБА_5, 2-х автомобілів Шкода, автомобілі Мерседес, Мазда, тракторів, комбайнів та іншої техніки, які отримані при незначній зарплатні, і цитата «усі ці незаконні оборудки стали можливі при повному потуранні і сприянні кума - Голови Згурівської державної адміністрації ОСОБА_10»; - використання ОСОБА_2 імені, авторитету та звання ОСОБА_5 для «облаштування» першим шахрайських дій; - ухилення ОСОБА_2 від сплати податків за рахунок чеків, які він забирав у ОСОБА_5; - зведення ОСОБА_2 свиноферми, стоки від якої спускаються у сільський ставок, у наслідок чого стоїть сморід, «затравлюється» екологія, а від мешканців села ОСОБА_2 відкупляється поросятами; - погрожування ОСОБА_2 фізичною розправою над ОСОБА_5 та його дружиною з метою відбирання всього належного останнім майна; - викрадення сином ОСОБА_2 - ОСОБА_9 державного акту на право власності на 0,24 га землі, на якій знаходиться будинок в селі Рогозів Бориспільського району Київської області та шантажу з метою відібрати це майно, а як реалізація погроз відключення узимку опалення, унаслідок чого порвало батареї, а ОСОБА_5 отримав матеріальні та моральні збитки; - відібрання сином ОСОБА_2 - ОСОБА_9 шляхом вимагання і грабежу цінного ручного годинника вартістю 10 000 доларів США; - не повернення сином ОСОБА_2 - ОСОБА_9 боргу в розмірі 20 000 доларів США, а також, залякування та шантажу шляхом розправи над Даниленками з використанням своєї роботи у податковій міліції міста Києва; - введення ОСОБА_2 в оману Дніпровського районного суду міста Києва у наслідок чого ОСОБА_2 отримав рішення цього суду про стягнення з родини ОСОБА_5 більше 400 000 грн.; - порівняння ОСОБА_2 з людьми, які крадуть, цькують, погрожують, шантажують, а також, з особою на прізвище ОСОБА_13. Позивачі звертають увагу на те, що з членів СФГ «Зерно» саме ОСОБА_5 виключив ОСОБА_2, а не навпаки, як зазначено у зверненні. 16.01.2013 року ОСОБА_5 подав заяву на ім'я начальника Головного управління держсанепідемслужби у місті Києві, в якій розповсюдив негативну та недостовірну інформацію про: - зведення ОСОБА_2 свиноферми на 100 голів, стоки від якої відводяться у річку та заражають воду; - розповсюдження у радіусі кілометру від вказаної ферми поганого запаху; - хвороб свиней та розповсюдження ними хвороб; - продаж на ринку ОСОБА_3 м'яса хворих свиней; - цитуємо російською: «ОСОБА_8, люди без чести и совести, они способны на все ради денег, могут унизить человека, обокрасть, оскорбить, так как они это сделали со мной», «ОСОБА_8 украли у нас деньги, которые мы собирали на похорони, квартиру трехкомнатную, которая была куплена на ОСОБА_8 по договоренности, они все отобрали». На спростування вказаної недостовірної інформації (при тому, що законодавство не передбачає обов'язку позивачам надавати докази на спростування інформації) просили врахувати надані ними документи: лист Державної екологічної інспекції у Київській області від 26.03.2013 року №1520; лист Управління ветеринарної медицини в Згурівському районі від 04.06.2013 року №142; лист Державної екологічної інспекції у Київській області від 08.07.2013 року №3-8/16. Крім вказаних звернень, ОСОБА_11 21.05.2013 року подав три абсолютно ідентичні заяви на ім'я Генерального прокурора України, Начальника ГУ МВС України у Київській області, Голови Згурівської РДА Київської області, в яких розповсюдив негативну та недостовірну інформацію про: - самовільне захоплення ОСОБА_2 50 га землі, що орендовані ОСОБА_5; - незаконне користування ОСОБА_2 земель, що належать власнику СФГ «Зерно» ОСОБА_5; - несплату ОСОБА_2 податків; - підробку ОСОБА_2 у банківських документах підписів ОСОБА_5; - викрадення ОСОБА_2 печатки; - незаконне отримання ОСОБА_2 кредитів; - самоуправне призначення ОСОБА_2 собі великої зарплатні; - викрадення ОСОБА_2 установчих документів; - зняття та витрачання на власні потреби ОСОБА_2 160 000 гривень без дозволу ОСОБА_5, який є головою правління ЧФГ «Зерно»; - порушення закону ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_9 В травні, а саме - 21.05.2013 року ОСОБА_5 подав заяву на ім'я Міністра екології та природних ресурсів України, в якій розповсюдив недостовірну інформацію про: - заведення ОСОБА_2 свиноферми на сто голів, стоки від якої відводяться у річку та заражають воду; - підкуп ОСОБА_2 інспектора підлеглого Міністру та підкуп інших людей; - викрадення ОСОБА_2 грошей, які були зібрані на похорони; - відібрання ОСОБА_2 квартири; - відібрання ОСОБА_2 усього. На спростування цієї інформації є вже зазначені вище листи. 22.01.2013 року до Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали позовну заяву до ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві, третя особа: ОСОБА_2, в якій розповсюдили негативну та недостовірну інформацію про: -«за кошти надані нами разом була куплена квартира для нього та членів його сім'ї в м. Києві, автомобіль, одяг, та інші цінності, які отримав та викрав у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 наш племінник ОСОБА_2 разом з своїми співучасниками злочинів»; - «...я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали ОСОБА_2 кошти на купівлю йому 3-х кімнатної квартири на Оболоні в 120 метрів квадратних, зробили там за свої кошти ремонт, купили туди меблі»; - «ОСОБА_2 шахрайським методом разом з своїми співучасниками відібрав у нас 100 000 доларів США і не віддав нам понині»; - «По нашим підрахункам з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 гр. ОСОБА_2 разом з своїми співучасниками відібрав кошти на загальну суму понад 258 000 доларів США»; - «На даний час ОСОБА_2 за допомогою вищевказаного відповідача по даній справі відібрали у нас наш автомобіль «Шкода Октавія», на якому ми з дачі їздили до лікаря, за медикаментами, за продуктами харчування, наклали арешт на наше житло м. Києві в зв'язку з чим ми змушені проживати на дачі, за вказаною вище адресою та стягують з нас кошти в сумі 400 520 грн.». Зазначили, що в даному позові ОСОБА_4 було відмовлено. Вказані дії відповідачів завдали дуже великої моральної шкоди позивачам у зв'язку з приниженням відповідачами честі, гідності позивачів, завданням шкоди діловій репутації. Крім цього, моральна шкода завдана і у зв'язку з приниженням відповідачами честі і гідності сина позивачів - ОСОБА_9.

Завдання відповідачами позивачам (на їх думку) моральної шкоди полягає в негативній зміні їх прийнятного повсякденного життя, у негативній зміні їх психоемоційного та психофізичного стану саме внаслідок протиправної цивільно-правової поведінки відповідачів у вигляді розповсюдження негативної та недостовірної інформації, зокрема: позивачів по кожному зверненню відповідачів постійно викликають до правоохоронних органів, де їх допитують, опитують працівники цих установ, що завдає їм моральних страждань; позивачі втрачають значний час на підготовку, відвідування, перебування у правоохоронних органах та інших державних органах, що примушує їх суттєво змінити їх звичайні життєві, виробничі та ділові стосунки; уся родина ОСОБА_9, у тому числі позивачі, перебувають у постійному психічному та нервовому напруженні; у позивачів порушені нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунки з оточуючими людьми; усі зазначені обставини напряму вплинули на самопочуття та призвели до суттєвого погіршення здоров'я кожного з позивачів, у зв'язку з чим позивачі були змушені звертатися до лікарів, проходити лікування. Розмір моральної шкоди визначили відповідно до Висновку судово-психологічної експертизи від 10.10.2014 року і просили стягнути на користь кожного позивача з усіх відповідачів солідарно по 318 580 грн. моральної шкоди, по 5 000 грн. додаткових витрат за проведення спеціалістом-психологом дослідження, по 5 500 грн. додаткових витрат за надання експертних послуг та судові витрати. Також просили зобов'язати відповідача ОСОБА_5 на особистому прийому Президента України, у строк - 15 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, подати звернення, у якому зазначити про спростування недостовірної та негативної інформації, яка була поширена у зверненні останнього від 14.11.2012 року. В судовому засіданні представник позивачів та представник позивача ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та врахувати всі, викладені ними обставини та факти.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2014 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. 00 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги викладені в заяві по збільшення позовних вимог.

В скарзі посилався на те, що суд, не прийняв до уваги факт недоведеності відповідачами обставин, що мають значення для справи, та, навпаки, не врахував обставини доведені позивачами, - порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом не було враховано , що позивачами було доведено, що відповідачі у всіх своїх зверненнях викладали завідомо неправдиві відомості, а також, подавши усі свої заяви, вони не виконували свої громадські обов'язки, не захищали своїх прав, свободи та інтереси, а лише мстилися позивачам за програну цивільну справу. При цьому, у позові були процитовані норми викладені в постанові Пленуму ВСУ та рішенні КСУ, але суд не застосував їх при прийнятті рішення. Разом з цим, відповідачі не послалися на нормативні документи та не надали докази, які б спростували позовні вимоги. Суд не послався ні на один доказ, який би підтвердив правдивість відомостей викладених відповідачами, навіть, до правоохоронних органів та який би підтвердив, що відповідачі виконували свої громадські обов'язки, захищали свої права, свободи і інтереси. Крім того, суд необґрунтовано зазначив, що у заявах відповідачів викладені «факти», оскільки відповідачі не надали жодного доказу того, що в усіх їх зверненнях викладені саме «факти», а не наклепи та образи. Суд не врахував визначені експертом та спеціалістом еквівалент компенсації завданої позивачам моральної шкоди. Судом було порушено вимоги ст. 32 Конституції України, ст. 23, ч.3 ст.207 та ст. 297 ЦК України, ст. 14, 212, 213 ЦПК України.

Відповідачі рішення суду в частині задоволених вимог не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім того, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2 є племінником відповідача ОСОБА_4 Співвідповідач ОСОБА_6 також є племінницею ОСОБА_4 З 2010 року між сторонами погіршилися стосунки та почалися судові справи, пов'язані з майновими питаннями.

З цього ж часу - з 2010 року відповідачі дійсно зверталися до різних органів, установ, Президента, в газету з заявами, які містять вказану позивачами інформацію про останніх, що підтверджено в суді поясненнями сторін та копіями даних документів.

Для підтвердження своїх позовних вимог позивачі зверталися до психолога, який склав відносно кожного позивача висновки спеціаліста-психолога від 12.08.2013 року. В процесі розгляду справи в суді сторона позивача заявила клопотання про призначення судової експертизи і відповідно до Висновку №1-10/10 судово-психологічної експертизи, складеної 10.10.2014 року, орієнтовний еквівалент компенсації завданих кожному з позивачів моральних страждань складає по 108 мінімальних заробітних плат. Враховуючи, що на час розгляду справи в суді 108 мінімальних заробітних плат складає суму 318 580 грн., сторона позивача збільшила свої позовні вимоги і саме цей розмір моральної шкоди є позовною вимогою.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідачі звертались з письмовими заявами зверненнями в яких містилася інформація про позивачів, яка зазначена позивачами як обґрунтування їх позовних вимог, а саме:

заява ОСОБА_6 від 18.11.2010 року на ім'я Прокурора Згурівського району Київської області;

заява ОСОБА_4 від 18.11.2010 року на ім'я Прокурора Згурівського району Київської області;

звернення ОСОБА_5 від 14.11.2012 року на ім'я Президента України, подане на особистому прийомі 27.11.2012 року;

заява ОСОБА_5 від 16.01.2013 року на ім'я начальника Головного управління державної санітарної епідемічної служби у м. Києві;

три абсолютно ідентичні заяви ОСОБА_5 від 21.05.2013 року, подані на ім'я Генерального прокурора України, Начальника ГУ МВС України у Київській області; Голови Згурівської РДА Київської області;

заява ОСОБА_5 від 21.05.2013 року на ім'я Міністра екології та природних ресурсів України;

позовна заява, подана 22.01.2013 року від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5 (позивачі) до Окружного адміністративного суду міста Києва;

Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у газеті «Панорама» НОМЕР_1, яка друкується і розповсюджується у Згурівському районі Київської області, була надрукована стаття ОСОБА_5 «ІНФОРМАЦІЯ_1». У даній статті викладена та розповсюджена інформація про те, що ОСОБА_2 здатний «встромити ніж у спину» ОСОБА_5 та його дружині; що ОСОБА_2 за крадені гроші виклав плитку до церкви; що дзвін від сільського храму кожного разу має нагадувати ОСОБА_2 заповідь «не вкрадь»; що сім'я ОСОБА_2 заволоділа чужим майном; що від сім'ї ОСОБА_2 на адресу сім'ї ОСОБА_5 ідуть погрози та образливі нецензурні слова.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що поширюючи в газеті «Панорама» недостовірну інформацію про заволодіння сім`єю ОСОБА_2 чужим майном, відповідач ОСОБА_12 порушив немайнові права позивачів та спричинив їм моральних страждань, розмір відшкодування яких має становити по 1 500 грн. на кожного позивача.

Колегія суддів вважає, що звернення відповідачів із заявами до правоохоронних органів, інших установ, що містить певні відомості, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. Тому заяви відповідачів до відповідних органів влади не можна вважати поширенням відомостей, що порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідачі реалізували право на звернення до компетентних органів, передбачене ст. 40 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про звернення громадян».

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачами в їх зверненнях до різних установ поширювались завідомо не правдиві відомості, не добуто також доказів тому, що звернення до різних органів відповідачів було викликано не їх бажанням захистити свої права та інтереси, а тому суд ухвалюючи рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог, врахував рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003.

Обставини на які посилається представник позивачів, як на підстави для задоволення апеляційної скарги, зокрема щодо порушення судом норм процесуального права зазначених в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, про помилковість висновків суду та допущення порушень норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання в скарзі на те, що суд не вірно визначив розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, без врахування висновків спеціаліста, колегія не приймає, тому, що суд в своєму рішенні врахував, що спеціаліст визначав розмір відшкодування з урахуванням всіх звернень відповідачів в численні установи та організації, а суд дійшов висновку, що немайнові права позивачів були порушені лише шляхом поширення інформації в газеті «Панорама», а щодо інших звернень, суд встановив, що вони є реалізацією конституційних прав відповідачів на звернення, а тому останні не можуть притягуватись до цивільної відповідальності за такі звернення.

Згідно ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами ст. 212 ЦПК України, тобто суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженні доказів.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам, щодо його законності та обґрунтованості, передбачених ст.ст. 212, 213 ЦПК України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: