АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

Справа №752/14568/13-ц Справа №756/13741/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10060/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Волошиної В.М., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Пікало К.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання укладеного 13 березня 2010 року між сторонами та визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 березня 2010 року був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, за умовами якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_5 свою квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 зобов'язалася утримувати її довічно. Проте ОСОБА_5 свої зобов'язання за договором з початку 2011 року не виконує, у зв'язку з чим позивач 4 липня 2013 року звернулася до неї з пропозицією розірвати договір довічного утримання, але відповідач в добровільному порядку розірвати договір не погодилася. Крім того, 14 липня 2013 року відповідач ОСОБА_5 вчинила напад на позивача з застосуванням фізичного насильства. Посилаючись на такі обставини, а також на положення ст.755 ЦК України просила розірвати укладений договір довічного утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_7 залучена ОСОБА_3

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 2 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги докази, які підтверджують факт неналежного виконання набувачем договору довічного утримання, а саме: акт КП «ЖЕО-107» Голосіївського району від 3 липня 2013 року щодо технічного стану квартири № 36 (відсутність проведення поточного ремонту), договір про проведення дезінфекції, покази свідків, які пояснили, що ніколи не бачили ОСОБА_5 у квартирі ОСОБА_7, наявність укладеного 21 серпня 2008 року договору між ОСОБА_7 і Соціальним центром надомного обслуговування пенсіонерів та одиноких. На думку апелянта, суд першої інстанції невірно оцінив докази, які беззаперечно підтверджують неналежне виконання договору відповідачем, зокрема фотосвітлини, зображення квартири ОСОБА_7, а також звернення ОСОБА_7 до органів МВС, органів прокуратури. Судом невірно встановлені обставини, а саме суд взяв до уваги неналежні докази щодо підтвердження витрат ОСОБА_5 на придбання продуктів за 2010-2013 роки, на оплату вартості операції, яка була проведена ОСОБА_7 в 2011 році. Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не потребувала стороннього догляду, про те, що ОСОБА_5 здійснювала належне виконання договору, про те, що позивачем не доведено неналежне виконання ОСОБА_5 своїх обов'язків відповідно до оспорюваного договору, не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ст..744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Встановлено, що 13 березня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-341, за умовами якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_5 свою квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 зобов'язалася утримувати її довічно.

Відповідно до п.6 зазначеного договору ОСОБА_5 зобов'язалась в межах матеріального забезпечення, яке становить розмір місячної пенсії 1200 грн., з індексацією, довічно утримувати ОСОБА_7, надаючи їй комплекс послуг, зберегти її право по життєвого безкоштовного проживання у квартирі АДРЕСА_1, без права постановки на реєстраційний облік та проживання в ній сторонніх осіб, своєчасно вносити квартирну плату згідно розрахункової книжки ЖЕКу, за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням ОСОБА_7, зобов'язалась забезпечувати її необхідним харчуванням, купувати і безоплатно доставляти до місця її проживання продукти харчування, одяг, медикаменти, забезпечити надання побутових послуг. Про прийняття таких речей або послуг, в рахунок вартості матеріального забезпечення, ОСОБА_7 повинна була надавати відповідну розписку.

Крім того, ОСОБА_5 зобов'язалася раз на тиждень проводити вологе прибирання в квартирі, прати та прасувати її білизну; при необхідності, по проханню ОСОБА_7, ходити з нею на прогулянку; в разі захворювання ОСОБА_7, госпіталізувати її, відвідувати її в лікарні, а після одужання доставити додому з лікарні, при захворюванні, не потребуючого госпіталізації, надавати їй допомогу в домашніх умовах та забезпечити достатній догляд; у відповідні дні, протягом тижня відвідувати ОСОБА_7, крім суботи та неділі, але не менше двох разів на тиждень, виключенням є хвороба ОСОБА_7, необхідність в невідкладній допомозі або безперервному догляді. У разі смерті ОСОБА_7 набувач за договором зобов'язалась поховати ОСОБА_7 у с.Зеленче, Хмельницької області.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання ОСОБА_3 і в подальшому була кремована.

26 червня 2013 року, 2 липня 2013 року ОСОБА_5 зверталася до Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві з заявами щодо примусового обмеження спілкування ОСОБА_7 з боку ОСОБА_3 та не допуску її до підопічної, а також можливого здійснення впливу на ОСОБА_7 з врахування її психічного стану.

23 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до прокуратури Голосіївського району м.Києва щодо відсутності ОСОБА_7 за місцем постійного проживання та можливого здійснення на неї впливу з боку ОСОБА_3, яка обмежила їх спілкування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 фактично не заперечувала, що починаючи з кінця червня 2013 року вона проживала з ОСОБА_7, спочатку в квартирі АДРЕСА_1, де замінила вхідні двері у квартиру, а потім періодично перебували на стаціонарному лікуванні, а останнім часом проживали в квартирі АДРЕСА_2, де ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Зазначені обставини підтверджується матеріалами справи, зокрема, рапортом працівника міліції Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_2 було виявлено тіло ОСОБА_7, 1932 року народження (т.2 а.с.36) та поясненнями ОСОБА_3, наданими працівникам міліції, в яких остання зазначала, що вона в квартирі АДРЕСА_2 мешкала разом з мамою ОСОБА_7 (т.2 а.с. 33-34).

Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_3 своїми діями обмежила можливість спілкування та доступу ОСОБА_5 до ОСОБА_7, що в свою чергу унеможливило виконання відповідачем умов договору довічного утримання з кінця червня 2013 року.

Проте, встановлено і належними та допустимими доказами не спростовано, що до кінця червня 2013 року ОСОБА_5 виконувала свої обов'язки за договором довічного утримання, матеріально забезпечувала ОСОБА_8 в межах встановленої договором суми, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями та касовими чеками (т.3 а.с.1-154).

За таких обставин, відсутність розписок ОСОБА_7 про прийняття речей та послуг в рахунок вартості матеріального забезпечення не може свідчити про невиконання ОСОБА_5 умов договору довічного утримання.

Крім того, ОСОБА_7 до кінця червня 2013 року з жодними заявами, скаргами щодо невиконання ОСОБА_5 обов'язків за договором довічного утримання не зверталася.

Звернення ОСОБА_7 з заявами до правоохоронних органів, нотаріальної контори, центру соціального забезпечення, по місцю роботи ОСОБА_5 мали місце з кінця червня 2013 року, тобто після того, як ОСОБА_3 своїми діями обмежила можливість спілкування та доступу ОСОБА_5 до ОСОБА_7 26 липня 2013 року ОСОБА_7 було складено заповіт, відповідно до умов якого на випадок смерті заповіла все своє майно ОСОБА_3

Акт, складений 3 липня 2013 року працівниками «ЖЕО-107», в якому зафіксовано наявність тріщин на стелі, стіні в квартирі АДРЕСА_1 , а також фотосвітлини додані до нього ( т.1 а.с.218-243), не дають підстав для беззаперечного висновку про необхідність проведення поточного ремонту житла ОСОБА_7 Крім того, не є належним доказом невиконання ОСОБА_5 її обов'язків і довідка Державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України, до якої доданий наряд на дезінсекцію, з якого убачається., що дезінсекція виконана на площі 202, 7 кв.м. (загальна площа квартири ОСОБА_7 - 27, 3 кв.м.), а ОСОБА_7 лише є відповідальним представником замовника (т.1 а.с.214-215).

Наявність угоди про обслуговування одинокого непрацездатного громадянина, укладеної 21 січня 2008 року ОСОБА_7 (т.1 а.с.17), за умовами якої саме на користувача соціальних послуг покладено обов'язок своєчасно повідомляти про факт укладання угоди на довічне утримання за успадкування житла, не спростовує висновок суду про те, що ОСОБА_5 належним чином виконувала умови договору довічного утримання.

Показам свідків суд першої інстанції дав відповідну правову оцінку, правильно оцінив належність, допустимість, достовірність кожного з наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки доказів, висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: