Справа №469/483/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(вступна та резолютивна частини)
03 березня 2015 року Березанський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді - Тавлуя В.В.
при секретарі - Ткач Т. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
За даним договором ОСОБА_2 (позичальник) зобов'язався належним чином використовувати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також здійснювати його погашення та відсотків за користування - у валюті, що відповідає валюті кредиту щомісячно до 16 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.
В забезпечення виконання зобов'язання Позичальника ОСОБА_2 перед банком за вказаним кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір від 15.05.2008 року, посвідчений ОСОБА_4 приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №1070.
Згідно умов даного договору, відповідач надав в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 105,3 кв. м., житловою площею 58,3 кв. м., який належить ОСОБА_2 на підставі Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2008 року, право власності на який зареєстровано Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 04.03.2008 року.
В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 договірних зобов'язань за укладеним з позивачем кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості, і рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 20.07.2011 року позовні вимоги позивача були задоволені.
- заборгованості по кредиту у розмірі 26 107,94 дол. США, що еквівалентно 297 528,96 грн.;
- заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 13 153,54 дол. США, що еквівалентно 149 899,19 грн.;
- заборгованості з оплати сум пені за прострочення оплати кредиту та відсотків у розмірі 90 880,31 дол. США, що еквівалентно 1 035 682,01 грн.
Посилаючись на наведені обставини, умови укладених договорів та положення чинного законодавства, просить суд:
- покласти на ОСОБА_2 заходи щодо збереження предмета іпотеки на період до його реалізації;
- початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В судове засідання представник позивача, повідомленого належним чином про місце, день і час судового засідання, не з'явився. У надісланій до суду факсимільним зв'язком заяві ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.193) позивач зазначив, що просить суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, неодноразово повідомлялися про місце, дату і час судового засідання, відповідно до положень абз.5 ч.5. ст.74 ЦПК України (а.с.91, 104, 110, 112, 129, 130, 139, 157, 158, 159, 176, 177, 195, 196).
В судове засідання 03.03.2015 року відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, повторно не з'явилися (а.с.68).
За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін з ухваленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються нормами зобов'язального права.
З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за даним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 15.05.2008 року було укладено договір іпотеки (а.с.14-15), зареєстрований в реєстрі за №1070. Предметом іпотеки, визначеним в п.п.1.1. договору іпотеки, є житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 105,3 кв. м., житловою площею 58,3 кв. м., який належить ОСОБА_2 на підставі Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2008 року, право власності на який зареєстровано Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 04.03.2008 року.
- заборгованості по кредиту у розмірі 26 107,94 дол. США, що еквівалентно 297 528,96 грн.;
- заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 13 153,54 дол. США, що еквівалентно 149 899,19 грн.;
- заборгованості з оплати сум пені за прострочення оплати кредиту та відсотків у розмірі 90 880,31 дол. США, що еквівалентно 1 035 682,01 грн.
Як вбачається з дослідженої судом копії вимоги №177 від 13.05.2011 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.19) відповідач повідомлявся позивачем про наявність заборгованості перед банком за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, та про необхідність погашення даної заборгованості.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову суд керується наступними положеннями закону.
Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону.
Таким чином, на думку суду, позивач набув право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1. ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.
Виходячи з обставин викладених вище, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.
Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог, в частині покладення на ОСОБА_2 заходів щодо збереження предмета іпотеки на період до його реалізації, слід відмовити, оскільки покладення такого обов'язку на відповідача не передбачено чинними нормативними актами України, в зв'язку з чим, задоволення цієї вимоги буде суперечити положенням ст.19 Конституції України, згідно яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 509, 589, 626, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.33, 35, п.6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд , -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог, в частині покладення на ОСОБА_2 заходів щодо збереження предмета іпотеки на період до його реалізації, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 березня 2015 року.

Суддя: