УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно та його витребування; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про: визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/6 квартири АДРЕСА_1, яке було видане відповідачу Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою; визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом в частині 2/3 вказаної квартири, які були видані Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_7; визнання за ним права власності на 5/6 вказаної квартири та витребування 5/6 квартири у відповідача.

Під час розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та просив визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, видані 28 грудня 2002 року ОСОБА_7, визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 74,70 кв. м., в тому числі житловою - 46,40 кв. м., витребувати з володіння ОСОБА_5 на користь позивача, ОСОБА_4, 2/3 частки квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування вказаних позовних вимог посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 жовтня 1993 року належала на праві спільної сумісної власності йому, його матері ОСОБА_8 та діду ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку у вказаній квартирі.

Спадкоємцями майна ОСОБА_9 на час відкриття були його дружина ОСОБА_5, батько ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_10, проте, своєчасно спадщину прийняла лише відповідач, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину зазначеної квартири.

Вказував на те, що він тривалий час постійно проживає за кордоном та є громадянином Російської Федерації, куди виїхав разом з батьками, які в 1997 році розлучились.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_8, яка була зареєстрована та постійно проживала разом з ним, після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину спірного майна та оскільки батьки позивача розлучились, інших дітей у його матері не було, а тому він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом належного його матері спадкового майна та на час відкриття спадщини був малолітнім, постійно проживав разом з матір'ю, у зв'язку з чим вважає, що він своєчасно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 та йому належить 2/3 частки у квартирі АДРЕСА_1 з урахуванням успадкованої частки після смерті його матері та належної йому на підставі свідоцтва про прав власності.

В 2013 році йому стало відомо про те, що 28 грудня 2002 року на належні йому 2/3 частки спірної квартири його прадід ОСОБА_7, який помер в 2005 році, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальної конторою (після оголошення померлими позивача та його матері), та в подальшому успадковані 2/3 частки спірного майна він подарував відповідачу на підставі договору дарування від 23 червня 2003 року.

Таким чином, вважає, що оскаржувані свідоцтва про право на спадщину були видані внаслідок помилкового оголошення позивача та його матері померлими. Позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері на належну їй частку у спірному майні, а тому має право на витребування належної йому частки відповідно до свідоцтва про право власності та частки спірного майна, яка належала його матері, та яку він успадкував відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Спірне майно вибуло з власності позивача поза його волею, а відповідач набула зазначене майно безпідставно.

Відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за боргами спадкодавця, посилаючись на те, що в грудні 1993 року мати позивача за первісним позовом ОСОБА_10 з метою виїзду за кордон та розвитку бізнесу, отримала у неї позику в розмірі 15 тисяч доларів США та позику у сумі 2 тисячі доларів США, яку надав їй ОСОБА_7 та зобов'язувалась повернути зазначені грошові кошти по приїзду з-за кордону, про що надала відповідну розписку. Проте, виїхавши за кордон разом із сином, ОСОБА_10 на зв'язок з рідними не виходила, місце перебування її та ОСОБА_4 відоме не було, рішенням суду їх було оголошено померлими, а тому ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке належало позивачу та його матері.

Вказувала на те, що ОСОБА_7 подарував їй успадковане майно з метою погашення заборгованості матері позивача, яка виникла внаслідок неповернення позичених нею 15 тисяч доларів США. Таким чином вона вважала, що борг погашено, проте, дізнавшись, що ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним вище позовом та заявляє свої спадкові права на належну його матері частку спірної квартири, вона направила йому претензію як спадкоємцю ОСОБА_10 про повернення їй боргу.

Вважає, що ОСОБА_4, прийнявши спадщину після смерті матері, має нести відповідальність за її зобов'язаннями та повернути суму позики. Вартість квартири АДРЕСА_1 становить 505 242 грн, таким чином 1/3 частка вказаного майна коштує 168 414 грн Відповідно до офіційного курсу валют станом на 08 квітня 2014 року 168 414 грн еквівалентно 14 394 доларам США, а тому вважає, з ОСОБА_4 на її користь слід стягнути 168 414 грн в межах вартості спадкового майна в рахунок стягнення заборгованості його матері за борговою розпискою.

Крім того, вважає, що з відповідача за зустрічним позовом, як спадкоємця ОСОБА_10, слід також стягнути заборгованість за договором позики, який був укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в сумі 2 тисячі доларів США, що еквівалентно 23 400 грн, на її користь як спадкоємця ОСОБА_7

На підставі наведеного просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 168 414 грн в межах вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, як із спадкоємця за боргами ОСОБА_10, стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 23 400 грн за боргами спадкодавця ОСОБА_10 на її користь, як спадкоємця ОСОБА_7, а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2015 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог останнього.

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, видані ОСОБА_7 28 грудня 2002 року Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Витребувано з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2/3 частини квартири АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції визнав заявлені сторонами спору позовні вимоги безпідставними.

Ухвалюючи у справі нове судове рішення про задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості, крім того, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 подано позов у межах строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська