Провадження 2/201/3103/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ходаківського М.П.,

при секретарі Поддєлковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди і супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.02.2003. 01.04.2009 шлюб між сторонами було розірвано, про що у Книзі розірвань шлюбів Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 118. Від шлюбу сторони мають дітей доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дітей виховує та утримує мати. Відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає. 11.07.2014 позивач одружилася вдруге, у зв'язку з чим більшу частину року проживає в Автономній Республіці Крим, виїзд до якої з дітьми став неможливим у зв'язку із затвердженим Кабінетом Міністрів України порядком в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї для громадян України. Позивач просить суд дозволити їй тимчасово, в необмеженій кількості виїжджати з її малолітніми дітьми за межі державного кордону України без згоди та супроводу батька, для чого надати дозвіл на оформлення відповідних документів.

Представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач до суду не зявився про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення кореспонденції за місцем проживання та публікації оголошення у пресі, що є підставою для вирішення справи без його участі у заочному порядку.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 лютого 2003 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають дітей доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Внаслідок сімейних конфліктів шлюб між сторонами було розірвано, про що у Книзі розірвань шлюбів Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 118.

Відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає, рішення суду про стягнення аліментів не виконує, тому дітей виховує та утримує позивач.

11.07.2014 позивач одружилася вдруге, у зв'язку з чим більшу частину року проживає в Автономній Республіці Крим, виїзд до якої з дітьми став неможливим у зв'язку із затвердженим Кабінетом Міністрів України порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї для громадян України.

Позивач просить суд дозволити їй тимчасово, в необмеженій кількості виїжджати з її малолітніми дітьми за межі державного кордону України без згоди та супроводу батька, для чого надати дозвіл на оформлення відповідних документів.

Відповідно до положень ст. 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 4 червня 2015 року № 367 вїзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Згідно із ст. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьківможе здійснюватися на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст. 155 СК України).

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Посилання позивача на ухилення відповідача від участі у вихованні дитини не є предметом перевірки у даній справі, а тому не можуть розглядатися як підстава для задоволення позову.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні доньки та можливості спілкування з нею.

Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на конкретний виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати одноразовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, з визначенням його початку й закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

При цьому позивач не зазначила періоди таких виїздів, не конкретизувала періоди виїзду, часові проміжки їх початку та закінчення та країни, у які в ці періоди будуть здійснюватися виїзди.

Ураховуючи наведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди і супроводу батька.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди і супроводу батька відмовити.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволені заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку, при цьому строк апеляційного оскарження відраховується з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.П.Ходаківський