Провадження № 22-ц/780/1685/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 18 04.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання комісії за управління кредитом недійсною та такою, що безпідставно нарахована, зобов"язання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 вересня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № 9 строком до 23 вересня 2016 року в розмірі 20 598 грн зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом. (споживчі цілі), шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.

При укладені договору відповідачем порушено вимоги п.2 ст. 11, ст.ст.12, 15, 55, 56 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема доступ до необхідної, доступної, достовірної та своєчасну інформацію про продукцію, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Згідно додатку №1 до договору кредиту від 23 вересня 2013 року, встановлено графік погашення платежів на весь період користування кредитом, розраховано суму платежу за розрахунковий період, яка складає 1 005 грн на місяць, та складається з трьох частин - процентів за користування кредитом, оплати кредиту, комісії за управління кредитом.

Вказана вище комісія, яка складає 432,56 грн на місяць взагалі не містить правового підґрунтя. Загальна сума комісії за весь період користування кредитом складає 15 572,16 грн, що є необґрунтованим суттєвим погіршенням майнового стану споживача.

Відповідно до ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» комісія є несправедливою і такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач вважає, що є несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, за обслуговування кредиту та за дострокове погашення кредиту, якщо вони визначені формулою зі змінними величинами, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Договорів комісії між банком та позичальником не укладалось, в договорі кредиту відсутні будь -які застереження щодо нарахування комісії за управління кредитом, тому позивач вважає нарахування комісії за користування кредитом незаконним, нарахованою безпідставно.

Позивач просила визнати недійсною та такою, що нарахована безпідставно комісію за управління кредитом в розмірі 432,56 грн за весь період користування кредитом в сумі 15 572,16 грн, зобов"язати банк зарахувати сплачену комісію за управління кредитом за договором кредиту в рахунок сплати тіла кредиту та відсотків.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги. В апеляційній скарзі посилається на те, що судом неповно з"ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, що суд не взяв до уваги її пояснення та доводи. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.5, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5, від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову - і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заяві має бути викладено обставини, необхідні для ухвалення рішення, зокрема відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку»; у разі пред'явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Як видно із матеріалів справи, 23 вересня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № 9 строком до 23 вересня 2016 року в розмірі 20 598 грн зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом. (споживчі цілі), шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. (а.с. 5-9).

Відповідно до п. 2 підписуючи Договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування, пропозицією Банку надати позичальнику кредит на умовах, встановлених цим договором та Правилах споживчого кредитування. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. Підписи сторін за цим договором вважаються одночасно підписами під Правилами споживчого кредитування і вони не підлягають додатковому підписанню, підтверджують погодження всіх істотних умов договору. Відповідно до п.9 позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатків до договору. Згідно додатку до договору, який є невід"ємною частиною договору, встановлено графік платежів на весь період користування кредитом, де сума платежу на всеь період складає 1 005 грн на місяць, комісія за управління кредитом складає 432,56 грн на місяць.(а.с. 5)

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця);

Відповідно до п/п. «д» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредит .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповіднол до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Як видно із матеріалів справи, позивач підписуючи договір кредиту, була ознайомлена, відповідно до вимог чинного законодавства України, з інформацією про істотні умови договору кредиту, розміри процентної ставки, графік погашення платежів, розмір комісії, вартості, видів та предметів супутніх послуг, іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство.

Протягом дії договору із 23 вересня 2013 року по день подачі позову 12 грудня 2014 року, позивач заперечень щодо укладеного договору відповідачу не пред"являла.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надала доказів щодо наявності її порушеного права, зокрема недотримання відповідачем вимог чинного законодавства України під час укладення договору кредиту, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що суд при постановленні рішення, виходив із доказів, що містяться у матеріалах справи і надані сторонами, не спростовують висновків суду, оскільки жодного іншого доказу ОСОБА_1С до апеляційної скарги не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: