Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2077/15-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період непрацездатності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому вказала, що 18.03.2014 року Корольовським районним судом м.Житомира було розірвано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на її вихованні. Також, даним рішенням суду з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно на період непрацездатності до 28.02.2015 року. Вона є інвалідом другої групи з дитинства по стану здоровя, їй протипоказана важка праця, тому вона не має змоги працювати. Комісія МСЕК їй продовжила інвалідність до 31.01.2017 року. Вона потребує постійного лікування, крім пенсії та аліментів на дитину інших доходів немає. Дохід у неї менший за прожитковий мінімум. Відповідач працює барменов в кафе та має неофіційний дохід, у зв'язку з чим просила стягнути аліменти з ОСОБА_3 на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісяця на період непрацездатності до 31.01.2017 року.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, що не є меншою ніж прожитковий мінімум на одну особу, який встановлений на 2015 рік. Позивачка не довела, що відповідач спроможний надавати кошти на її утримання, оскільки останній щомісячно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5, та сплачує 100 грн. за дитячий садок сина. Крім того, відповідач одружився вдруге та від шлюбу має малолітню дитину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки суд дійшов його з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Так, за приписами ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч. 2 ст. 75 СК України).

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, а бо є інвалідом I, II чи III групи (ч. 3 ст. 75 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя вважається таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як зазначалося вище, право на аліменти одного з подружжя виникає за наявності трьох підстав, визначених у ст. 75 СК України, а саме: непрацездатність особи - претендента на аліменти, нагальна потреба в матеріальній допомозі та спроможність іншого з подружжя надавати таку допомогу.

Тобто, право дружини, чоловіка на утримання (аліменти) з іншого подружжя (колишнього подружжя) не є безумовним, оскільки це право на відмінність від права батьків та дітей на утримання пов'язується, у тому числі й з відповідним матеріальним станом особи, яка претендує на отримання аліментів, та самого платника аліментів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 18.06.2011 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18.03.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Також, даним рішенням неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні ОСОБА_2; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ночинаючи з 05.02.2014 року і до його повноліття; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісяця до досягнення дитиною, ОСОБА_4, трьохрічного віку; стягнуто аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісяця на період непрацездатності до 28.02.2015 року.

З довідки до акта повторного огляду МСЕК видно, що ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства ІІ групи з 27.01.2015 року до 27.01.2017 року.

Як вбачається з посвідчення серії ААБ №014058, виданого 06.04.2010 року Управлінням праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради ОСОБА_2, продовжено соціальну допомогу з 01.03.2015 року по 31.01.2017 року в розмірі 949 грн.

Поняття прожиткового мінімуму визначено в Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV з наступними змінами та доповненнями, який закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами ст. 4 зазначеного Закону прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні.

Відтак, ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму.

З наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні доказів не вбачається, що пенсія, інші доходи ОСОБА_2 не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В силу ч.1,2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє право особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Встановлено, що відповідач 02.09.2014 року вдруге одружився, має малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, його заробітна плата за період з 01.10.2014 року по 31.03.2015 року становить 7726 грн. 38 коп. Будь - яких доказів про наявність у відповідача неофіційного доходу відповідачка не надала.

ОСОБА_3 в суді першої інстанції позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини не визнав, вказавши, що за своїм матеріальним станом не може сплачувати такі аліменти.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що відповідач з урахуванням зміни сімейного стану відповідача, розміру стягнутих з його аліментів на утримання спільної з позивачем дитини, не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини в період її непрацездатності.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку про безпідставність позову ОСОБА_2 і обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не ґрунтуються на законі і доказах, що відповідно до положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді