БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2511/14-ц
Провадження № 2/497/13/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Суйчимезова Х.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

встановив:

22 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив зобов`язати відповідача ОСОБА_3 і членів його родини не чинити перешкод у користуванні ним, позивачем земельною ділянкою площею 0,0983га, що була визначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, переданих у власність позивачу, і яка розташована за адресою: 68702, м.Болград Одеської області, АДРЕСА_1.

Провадження у справі зупинялося за клопотанням відповідача, після чого відновлювалося з усуненням перешкод для розгляду справи, проводилося виїзне судове засідання.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, пояснюючи, що спірна земельна ділянка належить позивачу на праві власності, на цій земельній ділянці розташований житловий будинок позивача з господарськими будівлями та дворовими спорудами, позивачу необхідно зробити вимощення уздовж задньої стіни господарської будівлі літньої кухні, та оштукатурити цю задню стіну, проте, оскільки вона межує з земельною ділянкою відповідача, без його згоди це зробити складно, а відповідач не надає на це згоди. Також позивач просить зобовязати відповідача встановити паркан між земельними ділянками позивача і відповідача навпроти вказаної спірної кухні.

Відповідач у судовому засіданні спочатку заперечував проти задоволення позовних вимог, проте потім погодився, що не заперечує проти встановлення позивачем вимощення завширшки 50см. уздовж задньої стіни літньої кухні позивача.

Вислухавши у судовому засіданні думку сторін, свідків, вивчивши доводи позову, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Згідно матеріалів та відомостей, наданих суду, Позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0983га, що розташована по АДРЕСА_1 в м.Болград Одеської області (свідоцтво про право власності від 31.05.2013 НОМЕР_1), - згідно меж цієї земельної ділянки, визначених у технічному паспорті від 20.09.2011 (а.с.8-9), проекту землеустрою цієї земельної ділянки від (а.с.23-35), та плану ділянки, що містить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_2.

На сусідній, суміжній земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_2 в м.Болград Одеської області, знаходиться домоволодіння, де проживає відповідач ОСОБА_3, який має право користування своєю земельною ділянкою, проте право власності на неї не оформлював.

Відповідач стверджував у судовому засіданні, що має давні неприязні стосунки з позивачем, через що не підписував межі встановлення земельних ділянок, коли позивач оформлював право власності на свою земельну ділянку, проте позивач якимось чином оформив свою ділянку у власність.

Крім того відповідач пояснив, що не погоджується з задоволенням позовних вимог, вважаючи, що позивачем збудовано паркан без врахування фактичних меж земельних ділянок коли позивач замінював старий деревяний паркан на новий, камінний, він відступив від межі у бік землі його, відповідача, що підтверджується зменшенням площі його, відповідача, земельної ділянки, порушивши таким чином його, відповідача, право користуватися його, відповідача, земельною ділянкою, яка була виділена ще його батькові органом місцевої влади у 1956році для забудівлі.

Позивач, стверджуючи що він навпаки відступив трохи у свій бік, зводячи новий паркан, знаючи сварливий характер відповідача.

Статтями 116,117,125 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження права користування відповідачем земельною ділянкою, на якій він проживає суду відповідачем було представлено лише дозвіл на виділення батькові відповідача місцевою радою цієї земельної ділянки під забудівлю житловим будинком.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не підтвердили думку відповідача щодо навмисного захоплення позивачем частини земельної ділянки, якою користується відповідач, а суд у виїзному засіданні встановив, що твердження позивача щодо пересунення паркану у бік земельної ділянки позивача підтверджується фрагментом старого паркану, який залишився уздовж нового паркану з боку земельної ділянки відповідача, що вбачається чітко з фото таблиці, якою зафіксоване виїзне судове засідання і з протоколу судового засідання.

Крім того, з огляду судом на місцевості спірної межі земельних ділянок, де проживають сторони, вбачається, що паркан між спірними земельними ділянками, що зведений позивачем, розташований на відстані приблизно 50см від будівель, розташованих на земельній ділянці позивача, переривається навпроти літньої кухні позивача і продовжується далі. Отвори, що утворилися між стіною літньої кухні позивача і парканом, закриті шифером, який можна відхилити і, зайшовши за задню стіну господарської будівлі позивача через цей отвір з боку земельної ділянки відповідача, можна цілком зробити вимощення до господарської будівлі літньої кухні позивача, враховуючи принципи добросусідства, що закріплені у ст.ст.103-104 ЗК України, згідно яких «власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо); власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив свідчення позивача, що відповідачем встановлювалася сітка рабиця уздовж задньої стіни літньої кухні позивача саме на відстані 40-50см, тобто, від закінчення капітального паркану навпроти одного кута літньої кухні позивача, і до початку капітального паркану навпроти іншого кута літньої кухні позивача. На даний час сітка відсутня, що не заважає встановити її повторно, за бажанням, будь-ким зі сторін.

Таким чином, встановивши, що встановлення вимощення позивачем уздовж своєї господарської будівлі та сусідньої земельної ділянки не може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельну ділянку відповідача, тощо, та, з врахуванням думки відповідача, який не заперечував проти встановлення позивачем такого вимощення завширшки 50см., та за відсутності вимоги сторін щодо встановлення сервітуту, суд вважає можливим задовольнити вимогу позову щодо зобовязання відповідача ОСОБА_3 не перешкоджати позивачу ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, а саме, не перешкоджати позивачу ОСОБА_1 у проведенні особисто або за допомогою найманих працівників, здійснювати ремонтні роботи житлового будинку і господарчих споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці: оштукатурювання задньої стіни та ремонт даху цих будівель, здійснити обладнання вимощення завширшки 50см уздовж цих споруд, та не перешкоджати у чищенні цього вимощення від снігових наметів у зимовий період.

Проте у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення судових витрат та зобовязання відповідача встановити паркан між земельними ділянками позивача і відповідача слід відмовити, оскільки суд не має достатніх правових підстав зобовязувати фізичну особу витрачати власні кошти на зведення будь-яких споруд, а щодо вимоги про надання можливості позивачу зробити відмощення, відповідач стверджував, що не заперечував і звернення до суду з цією вимогою, на його твердження, було необґрунтоване, тому відповідач не має нести витрати для вирішення цього питання.

Керуючись ст.ст.3,8,19,41,55,124 Конституції України, ст.96 ЗК України, ст.ст.3,16,22,319,321,325, 386, 391 ЦК України, ст.ст.ст.1-11,60,63-65,88,131,197,209-210,212-218,294,296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення судових витрат задовольнити частково.

Зобовязати відповідача ОСОБА_3 не перешкоджати позивачу ОСОБА_1 в його праві здійснювати користування власним майном позивача земельною ділянкою площею 0,0983га, що розташована по АДРЕСА_1 в м.Болград Одеської області (свідоцтво про право власності від 31.05.2013 НОМЕР_1), - згідно меж земельної ділянки, визначених у технічному паспорті від 20.09.2011 (а.с.8-9), проекту землеустрою цієї земельної ділянки від (а.с.23-35), та плану ділянки, що містить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_2, - наступним чином:

- не перешкоджати ОСОБА_1 у проведенні особисто або за допомогою найманих працівників, здійснювати ремонтні роботи житлового будинку і господарчих споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці: оштукатурювання задньої стіни та ремонт даху цих будівель, здійснити обладнання вимощення завширшки 50см уздовж цих споруд, та не перешкоджати у чищенні цього вимощення від снігових наметів у зимовий період.

У задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення судових витрат та зобовязання відповідача встановити паркан між земельними ділянками позивача і відповідача відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В.Кравцова