Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/174/15-ц
Провадження № 2/499/182/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
"22" квітня 2015 р. смт. Іванівка
Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Кирилової С.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт» про стягнення заборгованості заробітної плати,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт» (далі відповідач) в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість заробітної плати у розмірі 10 710 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що був призваний на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації з 18 березня 2014 року і на даний час проходить службу. З моменту призову він був увільнений від роботи із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку. Наприкінці серпня 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що з 01 серпня 2014 року виплату заробітної плати припинено, із збереженням місця роботи на протязі особливого періоду, але не більше одного року.
Позивач в судове засідання не з`явився про причини своєї неявки суд не повідомив направив до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги, розглянути справу заочно у разі неявки відповідача та у його відсутність.
Відповідач в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим судом 22 квітня 2015 року було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Сторонам в ухвалі від 11 лютого 2015 року роз`яснено, що вони зобов`язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 11-12).
Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з`ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами.
З довідки від 05 лютого 2015 року № 152 виданої військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що позивач на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 був призваний на військову службу по мобілізації, яку проходить по теперішній час (а.с. 7).
З довідки від 22 серпня 2014 року № 237 виданої відповідачем вбачається, що позивачу з 01 серпня 2014 року виплату заробітної плати припинено, із збереженням місця роботи на протязі особливого періоду, але не більше одного року (а.с. 8).
За довідкою від 18 квітня 2014 року № 110 виданою відповідачем посадовий оклад позивача становить середній розмір 1700 гривень.
Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.(ч. 5 ст. 17 Конституції України).
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.(ст. 43 Конституції України).
Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.( ч.2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закону)).
Громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати ( ч.2 ст. 21 Закону).
За громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. (ч.2 ст. 39 Закону).
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки (ст.115 КЗпП України).
Працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності (ч.3 ст. 119 КЗпП України).
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено дію частин 2 і 3 Закону, частини 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року оголошено та проведено часткову мобілізацію.
За пунктом 6 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №105 (далі - Порядок) передбачено, що виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексом законів про працю України.
Бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року (п.3 Порядку).
Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення не виплаченої заробітної плати суд виходив з такого.
З системного аналізу наведених в рішенні законів працівнику, звільненому з роботи для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, Законом гарантується збереження місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати позивачу середній заробіток за час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, а не припиняти з 01 серпня 2014 року, після чого відповідач матиме право на компенсацію цих витрат за рахунок бюджетних коштів.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час проходження військової служби, у зв`язку з незаконним звільненням, суд, виходить із загальних правил обчислення середнього заробітку, тобто, із середнього заробітку за останні два календарних місяці роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).
Враховуючи зазначені обставини та керуючись положеннями Порядку, середня заробітна плата позивача за час незаконного звільнення складається з такого розрахунку.Розмір заробітної плати за останні 2 місяці, перед його звільненням складає: (1700 грн. +1700 грн.) = 3400 грн. Середній заробіток за один місяць складає: (1700 грн. +1700 грн.) : 2 = 1700 грн. Відповідно заборгованість за кожний місяць складає: серпень 2014 року - 1700 грн., вересень 2014 року - 1700 грн., жовтень 2014 року - 1700 грн., листопад 2014 року - 1700 грн., грудень 2014 року - 1700 грн., січень 2015 року - 1700 грн. За лютий 2015 року станом на 06 лютого 2015 року з розрахунку (1700 грн. : 20 дн. = 85 грн. Х 6 дн.) заборгованість складає 510 гривень.
Враховуючи роз`яснення пленуму Верховного Суду України в абзаці 5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» слід зауважити, що, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд зазначає суму стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, покладаючи цей обов`язок на відповідача.
Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд зазначає, що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі п.2, ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.
З ч.2 ст.88 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що ставки судового збору за подання до суду позовної заяви: майнового характері складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.
Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений оскільки він звернувся з позовною заявою, які випливають із трудових правовідносин.
Виходячи з вищенаведеного суд вважає на необхідне судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної вимоги про стягнення заробітної плати, стягнути з відповідача.
Керуючись ст.ст. 60, 209, 212, 214-215, 218, 367 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт» про стягнення заборгованості заробітної плати задовольнити.
Визначену судом суму середнього заробітку стягувати на користь ОСОБА_1 з вирахуванням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Іванівського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення.
СуддяО. О. Кравчук