АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання шлюбного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 761/33917/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3320/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Волокітіна Н.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом. Зазначав, що 13 серпня 2010 року між ним та відповідачкою укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яким квартира АДРЕСА_1, що зареєстрована на ім'я дружини, віднесена до приватної власності ОСОБА_4 Посилаючись на те, що право на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, а згідно умов договору позивач ОСОБА_3 передав у власність відповідача належну йому частку вказаної квартири як спільного сумісного майна подружжя, що суперечить вимогам ч.5 ст.93 СК України, просив на підставі ст. ст.203, 215 ЦК України визнати зазначений шлюбний договір недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним шлюбного контракту.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на ім'я ОСОБА_2 (а.с.45), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.5 ст.76, ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_1 - представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 1989 року по 27 вересня 2010 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 1 липня 1995 року на ім'я ОСОБА_4 придбана квартира АДРЕСА_1

13 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюбний договір, згідно з умовами якого подружжя дійшли згоди, що нерухоме майно, яким є квартира № 8, що зареєстрована на ім'я дружини, належить їй на праві особистої приватної власності.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що пункт 2 шлюбного договору не відповідає вимогам ч.5 ст.93 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивач є недоведеними, а форма та зміст оспорюваного шлюбного договору не суперечать положенням чинного законодавства, зокрема вимогам ст. ст.92, 93 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на встановлених судом обставинах та відповідає нормам матеріального права.

Статтею 9 СК України передбачено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно із ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов'язки.

Норма статті 97 СК України надає подружжю право визначити у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Пунктом 2 шлюбного договору сторони визначили саме правовий режим квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ім'я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 1 липня 1995 року.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що пункт 2 шлюбного договору не відповідає вимогам ч.5 ст.93 СК України, оскільки за умовами цього пункту позивач фактично передав належну йому частку у спільному сумісному майні подружжя відповідачу, колегія суддів відхиляє, так як такі не ґрунтуються на умовах договору..

Таким чином, оскільки норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін шлюбного договору у визначені цими сторонами правового режиму майна, набутого ними під час шлюбу, висновок суду про відповідність шлюбного договору вимогам статей 93, 97 СК України, статей 203, 215 ЦК України є правильним.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: