СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ районний суд м. КИЄВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретарів Грінченко Є.С., Левушкіна А.А., Божкова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК «ЄДІТЕПЕ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, -
В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст. 74 ЦПК України (а.с.23-24, 33-36, 39, 46-47, 70-72)
Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог в обсязі, викладеному судом вище, зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.73)
05.03.2015 винесена ухвала на підставі ст.224 ЦПК України про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.
Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.10.2012 по 30.09.2014 року працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «БІК «ЄДІТЕПЕ» (далі - ТОВ «БІК «ЄДІТЕПЕ») на посаді головного інженера проекту по інженерним мережам. На підставі наказу №49 був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.41)
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частина 1 статті 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторони, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Заявляючи вимоги про стягнення заробітної плати, позивач посилався на те, що відповідач нарахував йому заробітну плату у зв'язку із поновленням його на роботі, однак при звільненні її не виплатив.
Таким чином, саме відповідач зобов'язаний був надати суду докази виплати позивачу заробітної плати, так як всі документи по її нарахуванню та виплаті зберігаються у відповідача. Натомість відповідач своїм правом спростувати доводи позивача не скористався, як зазначалося судом вище в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Матеріали справи не містять доказів того, що заробітна плата була виплачена позивачу при звільненні. Даний висновок суду ґрунтується на тому, що відповідачем суду не було надано відомості про виплачу позивачу заробітної плати, де би містився його підпис у отриманні заробітної плати, або видатковий касовий ордер з підписом позивача.
Відповідно до ст.75 КЗпП України та ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Суд за відсутності доводів і спростувань з боку відповідача вважає доведеними вимоги позивача по стягненню на його користь з відповідача компенсації за невикористану щорічну основну відпустку згідно наданого ним розрахунку в сумі 4056,00 грн. (а.с.73)
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 243,60 грн. та на користь позивача сплачений ним судовий збір за подачу заяви про витребування доказів в сумі 121,80 грн. (а.с.53)
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 75, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 3, 15, 88, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК «ЄДІТЕПЕ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та компенсації за невикористану щорічну відпустку - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя В.С. Кицюк