Справа № 755/9624/15-ц
"24" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Бурлай О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
12.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року та є батьком відповідачки, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що на підставі рішення Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року та рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2012 року з його заробітної плати та пенсії стягувались аліменти на утримання відповідачки до досягнення нею 23 річного віку у розмірі ? частини від всіх видів доходів позивача. Позивач вказує, що від виконання своїх батьківських обов'язків він ніколи не ухилявся, перші сім років від дня народження відповідачки він утримував її за домовленістю з її матір'ю, незважаючи на те, що в зв'язку зі сплатою аліментів протягом останніх п'яти років дійсний розмір його пенсії був меншим від встановленого державою прожиткового мінімуму. Позивач просить стягнути з відповідачки аліменти у розмірі ? частини від усіх видів її заробітку (доходу) посилаючись на положення ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 202 СК України, Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та при цьому зазначаючи, що є пенсіонером, ветераном праці, непрацездатною особою похилого віку, якій нещодавно виповнилось 69 років і останні п'ять років гостро потребує матеріально допомоги відповідачки для придбання ліків та нормального харчування.
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що окрім відповідачки в нього також є інша дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а ще одна дочка нещодавно померла. На питання суду позивач повідомив, що однією сім'єю він поживав з матір'ю доньки Юліани та покійної доньки і саме з їх матір'ю був одружений. Після розірвання шлюбу позивач через шлюбне агентство познайомився з матір'ю відповідачки і декілька разів їздив до неї за її місцем проживання, а в подальшому виявилось, що вона вагітна і народилась відповідачка. З матір'ю відповідачки позивач ніколи не проживав та сім'ї з нею не було.
Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. При цьому, в матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача на подану позову заяву зі змісту яких вбачається, що відповідачка позову не визнає та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що вона проживала зі своєю матір'ю та знаходилась на її утриманні, а батько ухилявся від обов'язку утримувати свою дитину та почав сплачувати аліменти на підставі рішення Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року, які фактично став виплачувати лише з квітня 2001 року, хоча повинен був це робити з 18.12.1996 року. Потім позивач знову примусово сплачував аліменти по рішенню Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2012 року, оскільки у вересні 2009 року відповідачка вступила до навчального закладу. Відповідачка вважає, що її батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків у зв'язку з чим мати відповідачки була вимушена неодноразово звертатись до різних інстанцій по питанню стягнення аліментів з позивача. Також підтвердженням ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків відповідачка вважає той факт, що позивач не визнавав себе її батьком та відмовлявся від виплати аліментів і лише рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області був встановлений факт його батьківства та стягнуто аліменти на утримання відповідачки. Відповідачка зазначає, що позивач за 23 роки ніколи не цікавився життям відповідачки, не приймав участі у її вихованні, ніколи не приїжджав, хоча адресу та номер міського телефону знав. Вперше відповідачка побачила обличчя свого батька на фотографії копії його паспорту, яка була долучена до його позову про стягнення з відповідачки аліментів. Відповідачка зазначає, що ніколи не жила в м. Києві та не працювала у «Центробувь», а всього два дні пропрацювала у ТОВ «Руш» після чого тяжко захворіла (ніфроптоз нирок).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в сукупності, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідачки НОМЕР_1, рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року, яким зокрема встановлено факт батьківства, та копією паспорту позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
При цьому, згідно 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.
Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За змістом ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст.ст. 180, 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходить з того, що у відповідності до положень ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є не лише непрацездатними, а й такими, що потребують матеріальної допомоги.
За змістом положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, посилаючись на скрутне матеріальне становище та наявність потреби у матеріальній допомозі від відповідачки, позивач тим найменш не надав суду жодних доказів свого матеріального положення, як то довідки про доходи, про розмір пенсії тощо, з яких суд мав би можливість належним чином встановити дійсні обставини потреби позивача у наданні йому матеріальної допомоги.
Крім того, суд приймає відповідне рішення, оскільки дійшов висновку про наявність обставин ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для звільнення відповідачки від обов'язку утримувати батька у відповідності до положень ст. 204 СК України, та як наслідок відмови у задоволенні позову.
Так, з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що останній жодним чином не приймав участі у вихованні відповідачки, хоча відповідно до вимог наведених вище норм закону, був зобов'язаний приймати участь у її вихованні на рівні з матір'ю дитини.
Жодних даних про те, що з дня народження відповідачки позивач будь-яким чином виявляв піклування про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток в матеріалах справи немає і таких обставин позивач суду не довів. При цьому, відповідачка у своїх письмових запереченнях стверджує, що взагалі вперше побачила батька на фотографії паспорту доданого до позовної заяви, що спрямована до неї. Такі твердження відповідача позивачем жодним чином не спростовані.
Також суд приймає до уваги, що позивач визнаючи наявність близьких стосунків з матір'ю відповідачки, тим найменш протягом семи років від народження відповідачки не визнавав її своєю дитиною, що призвело до необхідності звернення матері відповідачки до суду з відповідним позовом та встановлення батьківства за рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року. Крім того, вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 навіть не забрав свою дитину з пологового будинку.
Поряд з цим суд також звертає увагу на той факт, що позивач сплачував аліменти на дитину у примусовому порядку за рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року та рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2012 року виконавчі листи по яким були пред'явлені до примусового виконання через органи державної виконавчої служби, отже в даній ситуації обставин добровільного утримання дитини суд не вбачає, що в свою чергу вказує на відсутність відповідального ставлення позивача до матеріальних потреб своєї доньки.
Крім того, за змістом листа заступника начальника Державної виконавчої служби м. Києва від 28.12.2006 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.07.2006 року складала 9472,79 грн., а згідно довідки-розрахунку від 19.04.2001 року заборгованість по аліментам за 18 місяців становила 701,10 грн. Вказаною довідкою боржнику було запропоновано сплатити заборгованість по аліментах протягом семи днів та попереджено, що у разі не погашення заборгованості буде звернуто стягнення на майно боржника для погашення заборгованості по аліментам.
Вказані дані, на переконання суду, також свідчать про наявність факту ухилення позивача від виконання своїх обов'язків щодо утримання відповідачки та є підставою, в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, для звільнення відповідачки від утримання свого батька - позивача у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 125, 141, 150, 155, 157, 180, 199, 202, 204 СК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -