Номер провадження: 22-ц/785/5626/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року,

встановила:

У липні 2014 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09.07.2009 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 966-д.

На виконання умов договору АТ «Укрексімбанк» відкрило відповідачу рахунок у цінних паперах та надавались відповідні послуги з ведення рахунку цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком та зберігання цінних паперів про що, зокрема, свідчать: анкета рахунку у цінних паперах відповідача, довідка зберігача щодо цінних паперів, які обліковуються на рахунку у цінних паперах відповідача, довідка щодо оплати депонентом послуг за договором з відповідними платіжними дорученнями.

В свою чергу, відповідач відповідно до умов п. 3.1. та пп. 3.2.3. п. 3.2. договору взяв на себе зобовязання оплачувати послуги зберігача відповідно до діючих тарифів по завершенню кожного календарного кварталу, не пізніше 19 числа місяця, наступного за звітним періодом на підставі виставлених зберігачем рахунків.

В порушення умов п. 3.1. та пп. 3.2.3. п. 3.2. договору, відповідач з жовтня 2010 року не виконує належним чином свої зобовязання щодо оплати, наданих АТ «Укрексімбанк» за договором, послуг.

Умовами п. 6.4. договору сторони визначили, що за порушення строків оплати банківських послуг за цим договором депонент сплачує зберігачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Також, у разі прострочення депонентом сплати банківських послуг більше як на 30 днів, депонент відповідно до п. 6.5. договору, крім пені, повинен сплатити зберігачу штраф у розмірі 50 відсотків від суми несплачених депонентом банківських послуг.

Таким чином, у звязку з простроченням відповідачем своїх зобовязань щодо оплати послуг за договором, АТ «Укрексімбанк» вправі стягнути заборгованість за такі послуги з урахуванням неустойки, 3% річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Станом на 17.06.2014 року заборгованість відповідача перед АТ «Укрексімбанк» за послуги за договором, що надавались з 01.07.2010 року по 30.09.2013 року, з урахуванням неустойки та 3% річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, складає 8623,35 грн., в тому числі: 4315,65 грн. - заборгованість за послуги; 2157,83 грн. - штраф за невиконання зобовязань; 1369,43 грн. - пеня за невиконання зобовязань; 501,41 грн. - втрати від інфляції (інфляційна складова зобовязання); 279,03 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість станом на 17.06.2014 року за послуги, що надавались по договору про відкриття рахунку в цінних паперах № 966-д від 09.07.2009 року в період з 01.07.2010 року по 30.09.2013 року з урахуванням неустойки, 3 % річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 8623,35 гривень.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за послуги, що надавались по договору про відкриття рахунку в цінних паперах №966-д від 09.07.2009 року в період з 01.07.2010 року по 30.09.2013 року з урахуванням неустойки, 3% річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення станом на 17.06.2014 року у розмірі 8623,35 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 09.07.2009 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 був укладений договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 966-д, згідно якого депонент доручає, а зберігач зобовязується надавати депоненту послуги щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперів, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком, отримання доходів за цінними паперами на викладених умовах.

В свою чергу, депонент відповідно до умов п. 3.1. та пп. 3.2.3. п. 3.2. договору взяв на себе зобовязання оплачувати послуги зберігача відповідно до діючих тарифів по завершенню кожного календарного кварталу, не пізніше 19 числа місяця, наступного за звітним періодом на підставі виставлених зберігачем рахунків.

Умовами п. 6.4. договору сторони визначили, що за порушення строків оплати банківських послуг за цим договором депонент сплачує зберігачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Також, у разі прострочення депонентом сплати банківських послуг більше як на 30 днів, депонент відповідно до п. 6.5. договору, крім пені, повинен сплатити зберігачу штраф у розмірі 50 відсотків від суми несплачених депонентом банківських послуг.

Оскільки відповідач не виконав свої зобовязання у строк, передбачений договором в період з 01.07.2010 року по 30.09.2013 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням неустойки та 3% річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, складає 8623,35 грн., в тому числі: 4315,65 грн. - заборгованість за послуги; 2157,83 грн. - штраф за невиконання зобовязань; 1369,43 грн. - пеня за невиконання зобовязань; 501,41 грн. - втрати від інфляції (інфляційна складова зобовязання); 279,03 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який прострочив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з положенням ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Посилання апеляційної скарги на неповне зясування судом всіх обставин справи є необґрунтованими. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_4

ОСОБА_2