Провадження № 2/202/589/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Котула А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_1, треті особи: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» у березні 2009 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на наявність заборгованості відповідачки перед банком у розмірі 403838 грн. 07 коп., яка утворилася внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 11.12.2007 року, за яким остання отримала кредит у розмірі 378750 грн. зі сплатою 15% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банку була передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 про визнання іпотечного договору недійсним посилаючись на те, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 11.12.2007 року договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську , не відповідає вимогам закону і порушує права його малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користування вказаною квартирою.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2012 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» та позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.03.2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким такі вимоги задоволені, визнано недійсним іпотечний договір, укладений 11.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.05.2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2012 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.03.2013 року були скасовані.

При новому розгляді справи у грудні 2014 року ОСОБА_2 уточнив позовній вимоги та просив визнати іпотечний договір № DNK0GI, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, номер за РПВН: 16638792, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 від 11.12.2007 року, зареєстрований в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 6202303, недійсним, із виключенням із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та заборону відчуження об'єкту нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNK0GI від 11.12.2007 року в розмірі 403838,07 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 68,9 кв. м., житловою площею 42,5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності , а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідачку із спірної квартири зі зняттям її з реєстраційного обліку, стягнути з відповідачки судові витрати. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просив відмовити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засіданні з'явилася, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала. Позовні вимоги ОСОБА_2 визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Суду пояснила, що спірну квартиру АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську вона придбала в грудні 2006 року. Кредитний договір та догові іпотеки було укладено у грудні 2007 року. Кредит було погашено через 11 місяців. Тому вважає, що заборгованості за кредитним договором немає.

Представник відповідачки ОСОБА_1 у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги не визнала. Просила у задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_2 визнала. Проти задоволення не заперечувала.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання з'явися. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» заперечував.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. В матеріалах справи є заява третьої особи про розгляд справи без її присутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. В матеріалах справи є заява Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради слухати спрау без їх представника.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає , позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка ОСОБА_1 11 грудня 2007 року уклала з позивачем договір про іпотечний кредит № DNK0GI, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 378750 грн. зі сплатою 15% річних. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між сторонами був укладений договір іпотеки № DNK0GI від 11.12.2007 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. У казаному договорі іпотекодавець гарантував, що предмет іпотеки не є спільною власністю, а також відсутність прав третіх осіб на користування та розпорядження тим чи іншим способом предметом іпотеки. Вказана квартира належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3, реєстраційний № 3916.

Відповідачка свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит № DNK0GI від 11.12.2007 року належним чином не виконувала та станом на 16.02.2009 року виникла заборгованість у розмірі 403838,07 грн., яка складається з: основного боргу - 376726,81 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 24743,89 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 2467,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотек»" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду , оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит банком на адресу відповідачки надіслано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» ( в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки) органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, потрібна попередня згода органів опік та піклування.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, як член сім'ї власника або наймача жилого приміщення має право користуватися займаним приміщенням нарівні із власником або наймачем приміщення.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 СК України, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

Згідно п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки.

Наявність у малолітньої ОСОБА_4 права користування на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України № 270/4 від 19.02.2015 року , згідно якої ОСОБА_1 з 18.12.2006 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У судовому засіданні сторони підтвердили, що дозвіл Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради на укладання іпотечного договору № DNK0GI від 11.12.2007 року не надавався. За таких обстави суд вважає , що позовін вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають, позовні вимоги ОСОБА_2 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. ст. 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати іпотечний договір № DNK0GI, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, номер за РПВН: 16638792, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 від 11.12.2007 року, зареєстрованого в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 6202303, недійсним, із виключенням із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та заборону відчуження об'єкту нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко