Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Херсонської області, діючого в інтересах держави, до Херсонської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Херсонська міська рада, про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок у державну власність за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 31 березня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року прокурор Херсонської області, діючи в інтересах держави, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в ході перевірки, проведеної у 2014 році за зверненням Херсонської обласної державної адміністрації щодо законності надання громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради, встановлено, що розпорядженням Херсонської обласної адміністрації від 17 червня 2008 року відповідачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їм у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради за межами м. Херсона зі складу земель резервного фонду сільськогосподарського призначення, площею 2 га кожному. Розпорядженням від 27 жовтня 2008 року відповідачам затверджено зазначені проекти землеустрою, а

5 листопада 2008 року останні отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Вважав, що відведення земельних ділянок у власність здійснено з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, оскільки місце розташування земельних ділянок, наданих громадянам для ведення особистого селянського господарства, не відповідає вимогами Генерального плану м. Херсона, оскільки містобудівною документацією не передбачено розміщення особистих селянських господарств на даних земельних ділянках, просив визнати незаконними недійсними розпорядження Херсонської обласної адміністрації від 17 червня

2008 року, від 27 жовтня 2008 року, видані відповідачам державні акти на право власності на земельні ділянки та зобов'язати відповідачів повернути до державної власності надані їм земельні ділянки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від

14 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 31 березня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним (недійсним) розпорядження Херсонської обласної адміністрації від 17 червня 2008 року, яким надано дозвіл

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14, правонаступником якого є ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами м. Херсона) зі складу земель резерву сільського господарського призначення, площею по 2 га кожному.

Визнано незаконним (недійсним) розпорядження від 27 жовтня 2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14, правонаступником якого є ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами м. Херсона) зі складу земель резерву сільськогосподарського призначення, площею по 2 га кожному.

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 5 листопада 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14, правонаступником якого є ОСОБА_5,

ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на земельні ділянки площею 2 га кожному, розташовані на території Херсонської міської ради, надану для ведення особистого селянського господарства та зобов'язано останніх повернути земельні ділянки до земель державної власності.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що на час прийняття Херсонською обласною державною адміністрацією оскаржуваних розпоряджень зазначені землі сільськогосподарського призначення перебували у запасі та відповідно з Генеральним планом

м. Херсона з 2003 року віднесені до земель житлової забудови, з метою розширення та подальшого розвитку міста.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що постановою Ради Міністрів України від

30 травня 1984 року передано до земель запасу Херсонській міській раді 306,3 га земель радгоспу «Овочевий».

Розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від

17 червня 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14, правонаступником якого є ОСОБА_5, ОСОБА_13,

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, площею по 2 га кожному, для ведення особистого селянського господарства за межами м. Херсона зі складу земель резервного фонду сільськогосподарського призначення.

Розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від

27 жовтня 2008 року затверджено проекти землеустрою щодо надання відповідачам у приватну власність земельних ділянок площею 2 га для ведення особистого підсобного господарства на території Херсонської міської ради зі складу земель резервного фонду сільськогосподарського призначення.

5 листопада 2008 року відповідачі отримали державні акти на право приватної власності на земельні ділянки.

Положеннями ст. 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд серед іншого вирішує питання щодо пропущення строку позовної давності, яке має значення для вирішення справи.

Пред'являючи у травні 2014 року даний позов, прокурор просив поновити строк позовної давності, оскільки про порушення вимог законодавства при наданні земельних ділянок у власність громадянам виявлено у травні 2014 року.

Зазначав, що згідно ст. 5 Закону України «Про державний контроль з використанням та охороною земель» та Положення про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України №459/2011 від 13 квітня 2011 року, Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої згідно зі ст. 6 цього Закону належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Проте органи Державної інспекції сільського господарства України не наділені повноваженнями щодо звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України <nau://ukr/435-15|st256> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <nau://ukr/435-15|st267>).

Положеннями ст. 45 ЦПК України визначено, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, норми, передбачені ст. 256 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, встановлені для сторін, особи, права або інтереси якої порушено, поширювалися і на звернення прокурора до суду із заявою про захист цієї особи, зокрема Державна інспекція сільського господарства України.

Проте у порушення ст. ст. 214, 303 ЦПК України апеляційний суд питання щодо пропущення строку позовної давності не вирішував.

Судом установлено, що відповідно до Генерального плану м. Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 26 грудня 2003 року земельні ділянки, в тому числі загальною площею 18 га, які були передані у власність відповідачів для ведення особистого підсобного господарства на підставі розпорядження Херсонської обласної адміністрації від 27 жовтня

2008 року, за функціональним призначенням належать до садибної житлової забудови та зелених насаджень.

З 2003 року по 2010 рік зміни до Генерального плану міста Херсона не вносилися. Нормами ДБН 360-92 п.3.18 « Планування і забудова міських та сільських поселень» розміщення житлових будинків з присадибними ділянками передбачається саме у зоні садибної забудови.

Положеннями ст. 39 ЗК України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st57> доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України <nau://ukr/1618-15> на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, згідно листа Херсонської міської ради від 15 травня 2014 року спірні земельні ділянки знаходяться поза межами, однак зі змісту листа Управління Державного земельного агенства у м. Херсоні від 27 травня 2014 року вбачається, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах

м. Херсона.

Відповідно до листа Державного земельного агенства у м. Херсоні від 31 жовтня 2014 року спірні земельні ділянки до меж міста Херсона не включені і що після 1993 року Верховною Радою України рішення про зміну меж м. Херсона не приймалось.

Крім того, апеляційним судом не дано належної оцінки листу Державної сільськогосподарської інспекції від 4 березня 2015 року, згідно якого земельні ділянки вільні від забудови та використовуються за цільовим призначенням, а саме для ведення особистого селянського господарства.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст. 212, 214, 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув, не усунув розбіжності та дійшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки всім наданим сторонам доказами, відповідно до них не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 31 березня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська