11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Барановської Л.В.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача Прокуратури Чернівецької області в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у справі за позовом Прокуратури Чернівецької області в інтересах ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди, -
У квітні 2014 року Прокуратури Чернівецької області в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Прокуратура Чернівецької області в інтересах ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 04.04.2008 провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Справа 755/17609/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3141/2015
Головуючий у суді першої інстанції Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Разом з тим, із зазначеної постанови вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 056914 від 19.10.2007 ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: 14.10.2007 в м. Чернівці по вул. Комарова не надав перевагу пішоходам, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.04.2009 позов ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 6 305,58 грн. та 500,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26.08.2009 рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.04.2009 в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано, в позові ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди відмовлено, в решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.03.2010 рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 26.08.2009 скасовано в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди, в решті рішення залишено без змін.

16.04.2010 Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 6 305,58 грн. та моральної шкоди в сумі 500,00 грн., судового збору в розмірі 63,05 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30,00 грн.

13.09.2012 державним виконавцем Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Мінтенко В.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-306 від 16.04.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 6 898,63 грн., у зв'язку із виконанням на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

29.03.2011 ОСОБА_2 було подано до МТСБУ заяву про компенсацію витрат понесених в рахунок відшкодування шкоди внаслідок ДТП в розмірі 6 898,63 грн.

Наказом МТСБУ від 03.08.2011 № 1976 «Про відшкодування шкоди з фонду потерпілих ОСОБА_6.» визначено сплатити на рахунок ОСОБА_2 290,70 грн. за шкоду заподіяну внаслідок ДТП, яка виплачена ОСОБА_2 на підставі платіжного доручення № 4939 від 11.11.2011.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, про що свідчить посвідчення НОМЕР_1 від 06.06.2012.

Відповідно до ст. ст. 1187, 1199 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Згідно ст. ст. 5, 13, 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент вчинення ДТП, зокрема, 19.10.2007) об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Після розгляду страховиком наданих йому документів про ДТП страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення. Якщо особа, яка має право на отримання відшкодування, не задоволена рішенням страховика щодо виплати страхового відшкодування, вона має право подати до МТСБУ скаргу про перегляд рішення. Якщо прийняте МТСБУ рішення не задовольняє таку особу, то вона має право подати позов до суду щодо відшкодування шкоди в установленому законом порядку. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. При вирішенні питання про виплату страхового відшкодування у зв'язку із заподіяною особі шкодою страховик має право письмово вимагати від відповідного закладу охорони здоров'я відомості про діагноз, лікування та проноз хвороби потерпілого, використовувати висновки судово-медичної експертизи тощо. Страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, у разі коли такі витрати здійснюються за згодою страховика. Якщо страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, здійснили такі витрати без попереднього погодження із страховиком, страховик має право відмовити у компенсації таких витрат.

Із ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент вчинення ДТП, зокрема, 19.10.2007) вбачається, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому, страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Відповідно до п. п. 16, 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV. При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії. При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати відповідні роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами та доповненнями).

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки вимогами законодавства, чинними на момент вчинення ДТП, не передбачено право особи, відповідальність якої застрахована, вимагати від страховика відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з відшкодуванням заподіяної шкоди потерпілому, яка присуджена за рішенням суду.

Крім того, судом першої інстанції вірно відмовлено і в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки між сторонами не виникло цивільно-правових відносин, а також щодо інфляційних збитків і трьох відсотків річних, оскільки такі вимоги є похідними.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає обставинам справи та доказам у справі, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача Прокуратури Чернівецької області в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у справі за позовом Прокуратури Чернівецької області в інтересах ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: