АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2275/15 Доповідач Чиркова К.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Чиркової К.Г.,

Суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Гуров Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 квітня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 липня 2001 року, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка просила розірвати шлюб, зазначаючи що сімейні стосунки з відповідачем не склалися, подальше спільне проживання не можливе через взаємонепорозуміння, що спричиняє конфлікти та сварки.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 квітня 2013 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 17.07.2001 року - розірвано.

22 червня 2015 року ОСОБА_8, яка діяла від імені ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 липня 2015 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що не повідомивши його про час і місце судового розгляду та розглянувши справу у його відсутність, суд не з'ясував дійсні обставини справи щодо фактичних взаємин подружжя, ведення спільного побуту, та не вжив заходів для примирення, як це передбачено сімейним законодавством.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 її доводів не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2001 року та мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5, Давида - ІНФОРМАЦІЯ_6.

Справа розглянута судом у відсутність відповідача, щодо якого у справі відсутні відомості вручення йому судових повісток.

Оскільки суд першої інстанції в порушення норм цивільного процесуального законодавства не досліджував обставин, і не встановлював факти, необхідні для зясування наявності у спірних правовідносинах, передбачених ст.112 СК України, підстав для розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, суд апеляційної інстанції за клопотанням сторін в силу наданих йому ст.303 ЦПК України повноважень дослідив докази на підтвердження доводів позивача та заперечень відповідача щодо фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також вжив заходів щодо примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України.

Зокрема, колегією суддів допитана, в якості свідка позивачка за її заявою, досліджені надані нею ж договори купівлі продажу квартири від 19.04.2013 року та від 13.05.2013 року, виписки із банківських рахунків та допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4

В результаті колегією суддів встановлено, що сімя ОСОБА_4, у тому числі позивачка та малолітні діти, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_7, правовстановлюючі документи на який, зі слів сторін оформлено на відповідача. Сторони та їх діти зареєстровані у зазначеному вище житловому будинку до цього часу.

З 2013 року (точна дата не встановлена) позивачка, в звязку з роботою фактично проживала у м. Одеса, однак режим окремого проживання подружжям в установленому законом порядку встановлений не був (ст.119 СК України).

Позивачка з дня ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу вважала себе такою, що не перебуває у шлюбних правовідносинах із відповідачем, однак останній припинення спірних правовідносин із зазначеного вище періоду заперечує.

Допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, які є сусідами подружжя ОСОБА_4 та родичами відповідача, показали що в 2013-2014 роках сторони підтримували шлюбні правовідносини, відповідач турбувався про сімю, члени родини ОСОБА_4 допомагали відповідачеві у перевезені деяких речей до м. Одеси, брали участь у ремонті квартири, яка була придбана для проживання у м. Одеса. Увесь цей час позивачка спілкувалася із родиною ОСОБА_4, як дружина ОСОБА_3 і ніхто аж до 2015 року навіть не здогадувався про розірвання шлюбу. Позивачка разом із дітьми приїжджала до м. Херсона і проживала в будинку.

Позивач не спростовувала зазначені обставини, а підтвердила той факт, що спілкувалася з родиною ОСОБА_3 і після припинення шлюбних відносин із відповідачем та не повідомляла нікому із них про розірвання шлюбу, не бажаючи доводити цю інформацію до відома родини.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що висновки суду про фактичне припинення сторонами шлюбних відносин та ведення спільного господарства на час звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу, не ґрунтуються на належних доказах, і є такими, що не підтверджені позивачкою, в процесі розгляду судом цієї справи.

Не відповідає обставинам справи також посилання суду, як на зазначену позивачкою дату фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, - січень 2011 року, оскільки, як в позовній заяві, так і в своїх поясненнях ОСОБА_4 про це не заявляла (а.с. 2, 24).

Разом з тим, колегією суддів установлено, що на час перегляду справи в апеляційному порядку сторони перебувають у стані спору щодо поділу спільно нажитого майна, позивачка категорично заявляє про своє небажання підтримувати з відповідачем шлюбні відносини. Вжиті апеляційним судом заходи щодо примирення подружжя позитивних результатів не дали.

При наведених обставинах колегія суддів, вважає, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_4 і збереження ними шлюбу на даний час суперечить інтересам кожного з них, а тому не вбачає підстав для скасування ухваленого судом рішення по суті вирішення порушеного позивачкою питання, враховуючи при цьому положення ч. 2 ст.114 СК України про те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий К.Г. Чиркова

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1